2. XII. 1905.  Häyren, Två fall af sammanväxnıng hos träd. 47 
om 2—4 mm tjocklek gått förlorade. På ena sidan har den 
fastvuxna kvistens märg frampreparerats, och man kan tyd- 
ligt följa den bruna märgen tvärs öfver stammen ut i den lilla 
kviststump, som ännu finnes på stammens motsatta sida (fig. 3). 
Denna stump är alltså fortsättningen på den fastvuxna kvisten. 
På samma snittyta (fig. 3) ser man ofvan och under kvis- 
ten tvenne på snedden genomskurna märgpartier (a), hvilka 
igenfinnas på den tillhörande lösa biten, där afståndet dem 
emellan likväl är öfver 1 cm kortare. Dessa märgpartier höra 
tydligen till märgen i en och samma stamdel, hvars centrala 
partier böjt sig kring kvisten. På den motsatta snittytan ser 
man blott ett enda märgparti. Den här befintliga stamdelen 
har således städse varit rak och får väl därför betraktas så- 
som hufvudstammens fortsättning; dess diameter är äfven 
2—3 mm större än grenens. 
Kvisten har således råkat in i en grenvinkel. Orsaken 
härtill kan dock icke med säkerhet utrönas. Möjligt är, att 
den till följd af trängt utrymme eller i brist pä ljus böjt sig 
tillbaka mot stammen. Att björken i själfva verket uppspirat 
1 ett tätt snär, framgär af formen pä en liten kvist, som ut- 
gär frän den fastvuxna kvisten omkr. 4 dm nedanför samman- 
växningsstället. Den lilla kvisten är nämligen vid basen platt 
hopklämd, i det den befunnit sig emellan två andra kvistar, 
hvilka efterlämnat oförtydbara märken. 
Äfven kan man tänka sig, att den fastvuxna kvisten ge- 
nom yttre väld af nägon genom snäret framträngande män- 
niska eller betande djur, t. ex. älgar, som i trakten varit sedda 
flera är, ofrivilligt bragts in i grenvinkeln. Tvenne delvis öf- 
vervallade och till färgen mörka ärr pä den fastvuxna kvisten 
visa, att människor eller större djur hafva uppehällit sig i när- 
heten af björken. 
I grenvinkeln har kvisten under bläsigt väder antagligen 
skafvat emot stammen och grenen samt ästadkommit sär med 
åtföljande nybildning af celler. Måhända har såret några 
gånger upprifvits, innan kvisten så fast inklämts, att friktion 
ej mer kunnat komma 1 fråga. Möjligt är äfven, att kvistens 
tryck mot de tillstötande stamdelarna hos dessa påskyndat 
tillväxten i tjocklek, sä att korken spruckit och skjutits 
