2. XII. 1905. Renvall, Ornitologiska iakttagelser i Enare. 57 
tunt skikt af björkkvistar. Själfva boet utgjordes af skägglaf, 
innanför hvilken följde ett tjockt lager renhär och skinnbitar af 
ren med vidfästade här. Dessa sistnämnda hade kräkan tagit 
från skogen ett stycke från boet. Här fann jag nämligen di- 
verse lämningar efter en ren, som vargarna under vintern sön- 
derslitit. Några andra kråkor än denna kull fann jag ei un- 
der min vistelse i Enare. 
Garrulus infaustus. 
Är lappmarkens kanske intressantaste fågel. Ytterst uy- 
fiken är den och på samma gång listig och slug. Den är full 
af konster. Ett exempel vill jag här anföra. En dag klef 
jag upp i ett träd för att undersöka ett bo af Fringilla monti- 
fringilla. Detta mitt görande iakttogs uppmärksamt af tvenne 
lafskrikor. Då jag kommit ned från trädet och gått ett stycke 
i skogen, hörde jag plötsligt lafskrikans varningsrop, och strax 
därpå såg jag en sådan fågel, som ängsligt flög omkring mig. 
I ett närbeläget träd såg jag ett bo, och då jag slog mot trä- 
det, flög en lafskrika ut ut boet. Jag märkte trädet och kom 
följande dag tillbaka. Nu voro båda fåglarna borta, och då jag 
klifvit upp i trädet, fann jag boet vara ett gammalt bo från 
senaste vår, till hvilket fåglarna velat narra mig upp. Jag 
tror, att just till följd af liknande händelser påståendet att laf- 
skrikan skulle häcka tvenne gånger om året uppstått och vun- 
nit allmän utbredning hos befolkningen i Enare. Emellertid 
häckar lafskrikan endast en gång om året, tidigt på våren. 
Då jag anlände till Enare, voro ungarna redan utflugna ut boet. 
Boet finner man vanligen 1 någon tät tall i en dalsänka. 
Alla de bon jag undersökte utgjordes enbart af skägglaf med 
ett lager omgifvande torra tallkvistar. 
Pinieola enucleator. 
Den 9 juli säg jag en hona i en tallskog vid Tiainen och 
den 12 en hane i tallskogen mellan Patsjoki och Kesjäyri. 
