6. X. 1906. Häyrén, Kampen emellan rönn och tall. 9 
Fil. kand. Ernst Häyren meddelade följande iakttagel- 
ser om 
Kampen emellan rönn och tall. 
Sommaren 1905 gjorde mig lektor Jonatan Reuter, 
ägare till Loviksund villaparcell i Tvärminne Björkskär, Eke- 
näs landsförsamling, uppmärksam därpå, att rönnen under årens 
lopp i betydlig grad förökat sig på platsen, och att detta del- 
vis skett på tallens bekostnad. En närmare granskning visade, 
att flerstädes på villaområdet funnos grupper om ett eller ett 
par tiotal unga rönnar, 2—4 m höga. Stundom bildade rön- 
narna själfständiga bestånd, oftare omgåfvo de i en krans en 
eller ett par äldre tallar med yfvig krona. Rönnarna sköto 
upp emellan tallarnas grenar och mångenstädes tvärs genom 
det rätt täta barrverket. På sådana beskuggade platser före- 
kom ett större antal rönnar än ute på öppnare ställen, så att 
rönnarna tydligen trifdes väl i tallarnas skugga. 
Tvärsöfver området sträckte sig en dalsänka, på hvars 
norra sida, där sluttningen upp emot berget vidtog, fanns en 
fritt stående grupp af en rönn, en tall och en vildrosbuske (Rosa 
glauea Vill.). Busken var gles och syntes icke hafva gjort 
något men åt träden. Afståndet mellan dessa var på marken 
omkr. 0,5 m. Båda voro omkr. 4,5 m höga. Rönnen bestod af 
4 rotstammar; 3 af dem mätte nedtill 5 och den fjärde 2 cm i 
diam. Trädet var något yfvigare på den från tallen vända 
sidan, d. v. s. grenarna bildade större vinklar med stammen 
och sträckte sig därför längre utåt, men äfven in mot tallen 
sträckte sig talrika grenar med friska gröna blad. — Den 18 
år gamla tallen, hvars stam vid basen mätte omkr. 1,5 dm i 
diam., var däremot synnerligen osymmetrisk. Vid 8 års ålder 
hade nämligen dess topp, tydligen till följd af rönnens beskugg- 
ning, böjt sig åt sidan och sedermera vuxit blott långsamt; nu 
var den fullkomligt oskadade toppen blott något öfver 1 m 
lång och vid basen omkr. 2 cm i diam. Af de 5 grenskott, 
som samma år utvecklades, hade två, som växte i riktning från 
rönnen, riklig tillgång till ljus och blefvo därför kraftiga. De 
böjde sig senare uppåt och fungerade sommaren 1905 såsom 
toppar, medan två andra grenskott, som växte in mot rönnen, 
