108 B. Poppius. — Brenner. 6. IV. 1907. 
Kopf ist bedeutend grösser, der Halsschild ist verhältnismässig 
schmäler und die Flügeldecken länger. Die Behaarung ist 
weitläufiger. 
Fundort: Ein 9 zusammen mit der vorigen Art. — 
Mus. Helsingf. 
Rektor M. Brenner förevisade samt föredrog om 
Nägra lapska Taraxacum-former. 
Genom herr forstmästaren Justus Montells upplysta 
intresse har jag blifvit satt ı tillfälle att taga kännedom om 
af honom i Kemi och Enontekis lappmarker äfvensom i an- 
gränsande delar af Sverige insamlade Taraxacum-former. 
Då dessa trakters flora hvad släktet Taraxacum beträffar 
ännu är fullkomligt okänd, och ifrågavarande samling, utom 
några förut urskilda former, innehåller fyra hittills okända, har 
jag trott mig böra till för saken intresserades tjänst bekant- 
göra hvad härom ur denna samling kunnat inhämtas. 
Af de insamlade formerna, till största delen representerade 
i talrika exemplar, tillhöra två, T. Hjeltii och T. simulum, den 
formgrupp, som gått under benämningen T. ceratophorum 
(Led.) DC. eller T. officinale var. eller subsp. ceratophorum 
(Led.) och är 1889 i Medd. af Soc. pro Fauna et Flora Fenn., 
16, af mig pä grund af de korta och breda utstäende ytterholk- 
fjällen betecknades som f. ceratophorum af T. officinale var. 
patulum Brenn., till ätskillnad frän den stundom hos oss här- 
med hopblandade s. k. 7. officinale var. eller subsp. cornicu- 
latum (Kit.), d. v. s. den med ett hornlikt bihang pä holk- 
fjällen försedda formen af T. levigatum (Willd.). Sedan dess 
har den förra, redan 1885 af Hj. Hjelt såsom T. officinale 
var. boreale beskrifna och 1905 af H. Dahlstedt T. cerato- 
phorum *Hjeltii benämnda formen, i likhet med öfriga T. cera- 
tophorum-former och i öfverensstämmelse med den uppfattning 
om Taraxacum-formerna öfver hufvud sistnämnda författare i 
Botaniska Studier tillägnade F. R. Kjellman uttalat, af honom 
