13. V. 1907. Ordförandens ärsberättelse. 125 
själf samlat, särskildt sommaren 1893 i Kuusamo, dit han reste 
med understöd af värt Sällskap och därifrän han äfven hem- 
förde en hel del intressanta och väl konserverade fanerogam- 
samlingar. Från denna tid är äfven afhandlingen „Die fin- 
ländischen Zygnemaceen* i våra Acta T. XI (1895). Efter af- 
lagd fil. kandidatexamen våren 1895 reste han med stipendium 
från universitetet till Basel för att hos prof. Klebs göra sig 
förtrogen med metoderna för kultur af sötvattensalger; han 
tillbragte där sommarsemestern. Under sensommaren exkur- 
rerade han med ett litet understöd af Sällskapet på Åland, 
där han äfven ett par föregående somrar botaniserat. 
Sedan Hirn studerat allt det Oedogoniacé-material, som 
stod till buds i hemlandet, reste han 1896 till Sverige och till- 
bragte i det närmaste ett halft år i Lund hos den kunniga 
algologen prof. O. Nordstedt, hvars rika samlingar han fick 
studera under åtnjutande af vänskapsfull ledning. I slutet af 
nämnda år och under senare delen af 1897 uppehöll sig Hirn 
i Stockholm, där han genomgick prof. Wittrocks mycket stora 
samlingar. Själf hade Hirn trädt i förbindelse med en mängd 
algologer i utlandet, så det material han efter hand kom i till- 
fälle att studera var mycket omfattande. Under sin vistelse 
i Sverige utförde Hirn de undersökningar, som senare publi- 
cerades i „Finska Characeer* (Meddel. Soc. F. Fl. Fenn. h. 26), 
„Finländische Vaucheriaceen“, Ibid., och „Zur Kenntnis der 
Desmidiaceen Finlands" (Acta Soc. F. Fl. Fenn. T. 25). Huf- 
vudresultaten af sina fleräriga, trägna arbeten publicerade han 
i sin stora „Monographie und Iconographie der Oedogoniaceen“ 
(1900), hvilken med sina 395 sidor text och 64 taflor in 4:o fyller 
den 27 tomen af Finska Vetenskaps Societetens Acta. Detta 
arbete kommer att för mycket läng tid framät räknas till den 
systematiska algologiens standard works, tack vare sin nog- 
grannhet och fullständighet. Det innehäller inga nya uppsiag 
i fräga om dessa växters byggnad eller systematiska uppställ- 
ning, men det innehäller en sä fullständig framställning af det, 
som för tiden var kändt, att det gör en stor del af det som 
förut skrifvits öfverflödig. Icke så som om här blott skulle 
föreligga en sammanställning af hvad andra gjort; öfverallt ser 
man att författaren „pröfvat allt och behållit det bästa" och 
