INLEDNING. XXI 
Rådman Lusp blef uppmärksam på att då fisken 
skall lägga rom, går han merendels upp vid grund, 
kärr eller stränder, för att lägga den i det ljummare 
vattnet; vidare varseblef han att den rom, som blifvit 
fästad vid granriset i mjärdarna af abborre och mört, 
som i dem ingått för att leka, kommer till fullkomlig 
utkläckning, långt bättre och säkrare än den som faller 
till bottnen, och af hvilken knappt något enda korn kom- 
mer till hf. Efter dessa iakttagelser anställde han för- 
sök och fann att fiskplantering säkrast kunde verkställas 
på följande sätt: Han lät af bräder göra sumpar, till 
vidden rymliga, men grunda, med bottnar, men utan 
lock; väggarna, som blefvo genomborrade med runda 
hål, kunde genom leder (hängslor) eller kavelbommar 
i bottnen nedfällas, när man ville. Dessa sumpar ned- 
sänkas vid landet i en sjö der man fiskar, och helst 
på ställen der lugn och solvärma kunna bidraga till 
romkläckningen. Sedan botten och väggar i sumpen 
blifvit beklädda med granris (NB. der sådant ej finnes, 
synes enris eller annat ris kunna användas), släpper 
man dit den romstinna och  mjölkfulla fisk, som man 
fångat, och man bör dertill välja sådana exemplar, som 
redan ha flytande rom och mjölke, men ej mer än ett 
slag i hvar sump, och ej flera än som kunna få plats, 
utan atl trängas. När de gått i sumpen 2—3 dagar, 
bör man efterse om de lekt och lemnat sin rom på 
riset, hvarefter de upptagas med en håf och kunna 
begagnas för köket. Väggarna på sumpen fällas då 
ned och riset bredes sakta ut mer och mer att det 
ej ligger för mycket tillsammans. Nästan alla romkor- 
nen komma genom detta förfarande till hf, då deremot 
af den rom, som lägges i sjön, helst i djupt vatten, icke 
en tiondedel kommer till lif. De lagda och befruktade rom- 
kornen svälla småningom; på 8:de eller 9:de dygnet bör- 
jar fostret i dem röra sig och efter andra 8$—9 dagar 
öppnas romhinnan och fiskungen framkommer; nästan 
