INLEDNING. XXX 
att leka, der han sjelf är född, skall man ej mera frukta 
att om man planterar och ”sparar,” sker det till fördel 
för invånarne vid någon annan kust.” 
Men äfven från en annan sida än den ekonomiska, 
torde detta ämne förtjena att behjertas. Man hörer 
ofta fiskerihandteringen framställas från en låg och nä- 
stan föraktlig synpunkt. Fiskare, säger man, äro öfverallt 
de fattigaste och okunnigaste af alla ett lands invånare; 
det är omöjligt att de kunna höja sig till någon bild- 
ning, ty deras yrke är så osäkert, produkten deraf så 
ojemn och oftast så ringa, att de måste använda hela 
sin tid och all sin omtanka blott för att tillfredsställa 
de gröfre materiella behofven. Omsorgen att för da- 
gen skaffa föda och något att skyla sig med, upptager 
alla stunder, som ej erfordras för hvilan, och lemnar 
ingen tid öfrig för utbildningen af deras ädlare del. 
Ty värr torde detta oftast vara sant; men felet ligger 
icke i yrket, utan i det sätt, på hvilket det bedrifves. 
Så länge åkerbruket föraktades af de mera bildade folk- 
klasserna, så länge det lemmades i händerna på en okun- 
nig massa, att skötas efter ärfda vanor; så länge lem- 
nade äfven det så ringa och osäker afkastning, att 
det ständigt qvarhöll sina idkare i fattigdom och deraf 
härledd råhet. Men sedan upplysta Män tagit yrket 
om hand, sedan Naturvetenskaperna och bland dem 
isynnerhet HKemien i förening med mekaniken, fått sprida 
sitt ljus öfver Jordbruket och så att säga adlat det, 
har detta yrke, genom att lemna en mera säker och 
rik afkastning, beredt sina idkare ett materielt välstånd, 
och derigenom tillfälle till utbildning. Den som för 
30—560 år sedan såg Skåne med sina vidsträckta ste- 
rila och stenströdda hedar, sina magra ”fälader,” sina 
tältbygda bondbyar med låga smutsiga lerkulor, och sina 
merendels fattiga invånare, och ser nu dessa samma 
hedar betäckta af rika sädesfält och frodiga konst- 
gjorda ängar, samt beströdda med höga och vackra 
Skandin:s Fiskar. ec 
