SILL-SLÄGTET. 491 
öfver munöppningen, som är mycket stor och går till- 
baka långt förbi ögonen. 
Ansjovis (Engraulis Encrasicholus (L1s.) Buk- 
fenorna framom ryggfenan; ofvan grön, på sidorna sill- 
verhvit. 
Sill-Slägtet (Clupea LIN). 
Kroeves utan fläckar, på sidorna hoptryckt, isynnerhet 
nedtill. 
Munsnes  temligen liten, uppåtstigande med underkäken 
längst framstående; mellankäksbenen utan djupt 
och smalt hak i midten ofvan. 
Gärstråtarsa 6—S8, den främsta mycket liten och tunn, 
de följande tilltagande i bredd, den bakerste myc- 
ket bred och i den utbredda ändan afskuren. 
Vanlig Sill (Clupea Harengus 1s.). 
Artm. Kroppens undra brädd trindad med en mjuk, 
föga märkbar köl; längden af analfenan lika med 
afståndet från (den slutna) nosspetsen till ögats 
midt eller bakbrädd. Bukfenorna, som äro för- 
sedda med smalt vidhängsle, ligga under midten 
eller främre tredjedelen af ryggfenan, som består 
af 18S—20 strålar och är längre än analfenan, 
som består af 17—-418. Greniga ådror på kinder, 
förlock och öfre delen af gällocket, som för öfrigt 
är slätt. Längd 7—15 tum. 
Gh. 8: Br. 18—19; B. 9; R. 18—20, A. 16—18; Vertebr. 56"). 
Synonymi: Clupea Harengus LIN. Faun.: Sv. p. 127 & 
OCK OG ELIN Syst. Nat. stöp. o20--RETZ Faun. Pp. 2952 
& och 5. Niss. Prodr. p. 23. — Observat. iehthyol. 
p. 10. — Sild. StRöv Söndm. p. 307, Herring Pen. 
") En enda gång har jag, hos en norrsk vintersill, fun- 
nit 57 vertebrer. 
322 
