INLEDNING. VH 
ett buller kan på dem göra ett starkt intryck, så myc- 
ket mera som ljudets intensitet ökas i vattnet; och att 
detta är förhållandet, derpå har erfarenheten lemnat 
oss många bevis: Fiskarna bortskrämmas af hastiga eller 
ofta upprepade ljud, hvarföre fiskarena stundom måste 
under fiskandet iakttaga tystnad, för att ej jaga bort 
dem. C. F. Lusp omtalar, i Vet. Akad:s Handl. 1761, 
sid. 188, att Braxen är alltid och ”isynnerhet vid lek-” 
tiden rädd för ljud och buller, hvarföre vid en och” 
annan kyrka, som ligger nära invid något Braxfiske,” 
nu hksom i gamla tider, innehålles med all ringning i” 
klockorna vid Helge- och Högtidsdagar, som infalla när” 
Braxen går till lek; emedan det är från äldre tider” 
rönt, att om Braxen vore milliontals ingången, så löper” 
ban straxt till sjös, så snart ringningen med klockor vid” 
samma strand är börjad.” Samma erfarenhet hade 
man i Bohuslän rörande Sillen: ”då fiskarena ville un- 
der en mörk natt undersöka om någon sillstim var in- 
kommen i en fjord, brukade de att blott med en tull- 
pinne slå i båtkanten, då i ögonblicket hela stimmen 
gjorde en hastig rörelse, hvilket förorsakade ett starkt 
sken i vattnet.” (Niss. underd. Berält. den 42 Nov. 
1826 införd i Journ. för Handl. den 6 Febr. 1827). 
Vid ett tillfälle bortskrämdes sillen af ringning med 
nattklockorna på krigsskepp, som lagt sig för ankar på 
Fläckefjorden. Nyligen ha vi sett i Tidningarna att, från 
den förr så fiskrika Balaklavabugten, all fisk blifvit bort- 
skrämd genom det ständiga plaskandet med ångfartyg. 
Vidare: vid karpdammar, der fiskarna matas, framkallas 
de genom ljudet af en ringklocka. Ännu mer: hos de 
rika Romarena, verldens. eröfrare, till hvilka alla jordens 
skatter saralades och förslösades, hörde anläggandet af 
fiskdammar för omätliga summor, till lyxens fordringar. 
Hos dem var också fisk-dresseringen drifven till större 
höjd än hos något annat folk. Flera af deras författare 
(Martiauis, Prisiws) intyga att de hade egna namn på 
