INLEDNING. I 
och för sig sjelf har föga mer specifik tyngd än vattnet, 
och att denna minskas ännu mera genom simblåsan, 
som är fylld med luft och hvars form, genom mag- 
musklernas verksamhet, så modifieras att fiskens och 
vattnets specifika vigt blir lika. Om en sådan fisk 
dödas der han står, så utvidgas simblåsan än mer, ge- 
nom musklernas upphäfda verksamhet, och fisken kom- 
mer snart upp och flyter på vattnet. 
Men ej nog dermed att fiskarna blefvo bestämda 
att lefva och röra sig i vattnet, de fingo sig äfven anvi- 
sade olika ställen att deri bebo: somliga i rent och klart 
vatten, en del närmare ytan, andra nära bottnen, andra 
i sjelfva muddret och bottendyn; än vidare, då som- 
liga blefvo anvisade alt hemta sin föda af djur, som 
äro snabba i sina rörelser och lätt fly undan, an- 
dra al djur, som kräla på bottnen eller dölja sig i dyn, 
så erhöllo de, för att ernå dessa skilda ändamål, olikt 
danade verktyg och olika yttre kroppsform; och det 
finnes, inom hela skaran af vertebrerade djur, ingen 
klass, den der företer så högst olika kroppsformer, som 
fiskarna, eller hos hvilka vi så ögonskenligt kunna fatta 
betydelsen af hvarje särskilt form, som hos dessa. De 
hufvudsakligaste af dessa former äro: 
1). Den vackra, väl proportionerade, fiskformen: 
spolformig, framåt afsmalnande, än mera bakåt, något 
hoptryckt på sidorna och försedd med stark stjert- och 
kortare parfenor. De fiskar, som hafva denna form, 
vistas i rent vatten och äro ofta prydda med skönt 
glänsande färger; de föda sig af lefvande djur, som 
de sjelfva gripa; de röra sig ledigt och framskjuta med 
pilens snabbhet: Lax, Makrill, Sill, Sej m. fl. 
2). Den nedtryckta fiskformen: hufvudet och hela 
kroppen äro nedtryckta och breda. De vistas på bolt- 
nen och deras rörelser äro mest krälande. Hos Mar- 
ulken och Rockan är denna form fullständigast utbildad ; 
hos andra är blott hufvudet nedtryckt och kroppen 
ark 
