VANLIG SILL. 503 
i sina der utsatta garn, ser han genast om den kom- 
mit från Morupssidan vid Halland eller från Kullatrak- 
ten vid Skåne. Sådant är förhållandet vid alla kuster 
af hafvet och detta förhållande ändras icke. Af dessa 
säkra erfarenhetsrön om hvilkas tillförlitlighet hvar och en 
som vill, lätt kan öfvertyga sig, följer ovedersägligt att 
hvarje något skild trakt af hafvet utanför kusterna har 
sin egen sillstam, som der uppehåller sig, och att inga 
långväga vandringar företagas från en trakt till en annan 
längs hafven eller kusterna. Då man fordom diktade 
sådana årliga vandringar från polarhafven till de skilda 
kusterna af Europas länder, hade denna dikt sin grund 
deri att man antingen äver: kunnat varseblifva olikhe- 
terna af den sill, som besökte olika bankar och kuster, 
eller om man varseblifvit den, icke kommit att deraf 
draga någon förnuftig slulsats. Men äro premisserna 
sanna, och de hvila på säkra erfarenhetsrön, så måste 
äfven konklusionen vara säker. Sillen som har små 
och klena fenor är en svag simmare och kan, äfven af 
detta skäl, omöjligt företaga långa resor. 
Vidare kunna vi, likaledes genom erfarenheten, öf- 
vertyga oss derom, att sillen under vissa årstider, 
samlar sig i tätt slutna flockar på grundare ställen 
nära kusterna eller på bankar ute i hafvet, och alt 
samma sillsort under andra årstider, då hon: ej finnes 
på grunden, fås i magen på torsk och andra roffiskar, 
som fångas på jue ej långt från bankarna. Häraf 
måste man kunna draga den bestämda slutsats, att 
samma sill, som periodiskt uppstiger på grundare stäl- 
len, dessemellan lefver på djupet af de hafsdalar (bas- 
sinn) som finnas utanför eller mellan bankarna. Ännu 
mer: då det är samma sillsort, som hvart år går upp 
på samma grund och leker, och då samma sort äfven 
under andra årstider fås i samma djupa trakt af haf- 
vet, så kunna vi sluta att det är samma stimmar, 
bestående af samma individer som årligen bösöka 
