VANLIG STAMSILL. 527 
utkastar och på detta sätt kan han efter hand utkasta 
5—6 garn. När han tror att de äro tillräckligt för- 
sedda med fisk, ror han till det först utkastade och 
upptager det först, för att gifva tid åt de andra att i 
sina maskor upptaga ett större antal sardiner. — Man 
lösgör de insnärjda fiskarna, man betäcker dem genast 
med salt, man bringar dem till kusten, hvarifrån qvin- 
nor föra dem i småkorgar, som de sätta på hufvudet 
och löpa med en skyndsamhet, som ger särdeles lif- 
lighet åt sardin aflastningen. De sardiner som ej säl- 
jas färska, saltas ånyo eller också förvaras de antingen 
i bomolja eller i smält smör, för att slutligen utföras 
till nästan hela Europa.” 
Enligt Yarretr skall, åtminstone en del, lägga rom 
i Maj; största delen skall dock leka i Oktober — så- 
ledes är här nästan samma förhållande som hos sillen. 
Stamsill-Slägtet (Alosa (uv.). 
EN smAL sKåRA främst i mellankäksbenen: 
Tänder, tydliga och talrika på mellankäksben +); men 
inga på plogben, gom eller tunga. 
Fräckar, svarta, flera eller färre på kroppssidorna. 
GÄLSTRÅLARNA 7. 
Vistas i hafvet, men förekommer aldrig hos oss i 
större stim. 
Vanlig Stamsill (Alosa Finta Cuyv.). 
Artm. En sågtandad köl längs buksidan; nedra delen 
af gällocket strålformigt fåradt, inbrädden ned- 
gående i en spets. Fem eller sex fläckar i en 
rad på sidorna. 
Synonymi: Clupea Finta Guv. Regne animal IL. p. 320. 
— Nairss. Prodrom. p. 22. — Clupea Alosa ReErtz. f:a 
Sv. p. 353. — The Twaite Shad YArr. Brit. Fish. II. 
”) NB. på dem, som hos oss förekomma. 
