ANSJOVIS- 531 
Användande: Den sägs vara fet och välsmaklig, 
om den genast användes. Den begagnas blott färsk; 
aldrig, så vidt jag vet, saltad eller rökad. 
B). Öfverkäken längst framstående. 
Ansjovis-Slägtet (Engraulis Cuv.). 
Kropres långsträckt, trindlagd, något hoptryckt, täckt 
med temligen stora, tunna, lätt affattande fjäll; 
buksidan utan tänder. 
Hurvuvet  temligen långt, hoptryckt isynnerhet nedåt; 
nosen hoptryckt spetsig går långt fram öfver munnen. 
MUunöPPNINGEN mycket stor, går tillbaka långt förbi ögo- 
nen; framom de långa raka käkbenen ligga mycket 
korta mellankäkben. 
GÄLÖPPNINGARNA mycket stora. Gälstrålarna 12—13 myc- 
ket korta. 
Fesorsa korta; ryggfenan börjar bakom fästet af buk- 
fenorna. 
Tänver ytterst fina längs brädden af öfverkäksbenen och 
underkäksbenen. 
Ansjovis (Engraulis Encrasicholus (Lis). 
Artm. Hufvudet innehålles kring 43 gånger i hela 
längden; bukfenorna fästade framom början af 
ryggfenan; på båda sidor af hvardera stjertfen- 
fliken ett aflångt fjäll. - Färgen ofvan grön, på 
sidorna silfverhvit med skarp gräns. Längd 6—7 
tum. 
Gh. 12—13; R. 16; Br. 16; B. 7; A. 47. Stj. 
SN NS TAN EE 
Synonymi: Clupea Encrasicholus Lin. Syst. Nat. I. p. 
FYI TAT SED ND a AS VD SE AE TN 
Lycostomus balthicus Schonev. p. 46. — Engraulis 
vulgaris Nirss. Prodr. p. 25. — Cuv. Regm. anim. 
