550 TORSK=FISKAR 
djup, både vår, sommar och höst. Äfven vid Bergen 
i Norge träffas denna fisk och, som det synes, mindre 
sällan. Han fås der på 20 famnars djup, under berg; 
men här sades han ej finnas om vintern. Hvar han 
då uppehöll sig eller när och hvar han leker, har in- 
gen kunnat uppglva, troligast förrättar han leken om 
våren. Hos dem jag fått från Kullen i medlet af Ja- 
nuari, voro romkornen mycket små. 
Glysan ätes, men anses på de flesta ställen ej vara 
särdeles god, emedan hon är småväxt och benig; vid 
Bergen deremot ansågs den för god fisk. 
Kolja (Gadus Eglefinus Tis). 
Artm. Öfverkäken längst; en kort skäggtöm under ha- 
kan; sidolinien svartaktig, föga böjd; en större 
svart fläck vid och under sidolinien midt under 
främsta ryggfenan. Öfverkäksbenen räcka ej ögats 
frambrädd. Anus under frambrädden af mellersta 
ryggfenan. 
GJ RE Ore 10 HAR 23 a kn VS RN: Re se tt 
16 å2 
22 
SE 
Skand. Fisk. — 14 å 20å24 +19a21, —6;—- 24 å 25 + 21 å22 
YARR. — 14 21 — 10; —6,—24 — 18 — 
Synonym: edus ZEglefinus Tis. Fn. Pp. III. n. 306. — 
Syst. Nat. I. pag. 435. — ReErtz. Fn. p. 347. — NILSS. 
prodrom. 3 £25— Skand. fiskar sid. 00; puts: 
Der Schellfisceh BrocH. Naturg. d. F. Deutshl. 2, sid 
138, tab. 62. — L'Egrefin Cuv. Regn. anim. II. p. 
331. — The Haddock YArr. Brit. fishes I. 233 med 
fig. Sv. Kolja; Norr. Hyse; Kolje med fleck. 
Beskrifning: Längden går sällan öfver en aln; 
vanligen är den blott 12—16 tum; någon gång träffas 
hon af 4 aln 3—4 tum. Kroppsformen är temligen 
långlagd, dock något mer undersättsig än hos följande 
art. Hufvudet sedt från sidan kilformigt, nosen fram- 
stående mer bred är hög, öfverkäken mycket fram- 
skjutande öfver underkäken; pannan något kullrig; öf- 
verkäksbenen korta räcka ej tillbaka under frambrädden 
