KOLJA. 551 
af ögat. En mycket kort skäggtöm under hakan. Ögo- 
nen stora, iris silfverhvit, upptill stundom svart. Näs- 
borrarna nästan midt emellan nosspetsen och ögat. 
Munöppningen liten; läpparna tjocka. Tänderna små, 
kardlikt sittande i mellankäksbenen; på plogbenet och 
på underkäken i ett par rader hvaraf en något större. 
Fenorna: 1:sta ryggfenan hög spetsig, mycket mer 
hög än lång, börjar öfver bröstfenroten; 2:dra, som bör- 
jar öfver anus, är lika lång som främre analfenan; och i 
brädden nästan rät, sluttande. 3:dje som börjar öfver 
början af 2:dra analfenan går nästan lika långt tillbaka 
som hon. Främre analfenans brädd bildar en slappt 
båge; Stjertfenan något utringad. Fjällen äro små tunna 
och rundaktiga. Färgen på ryggen brunaktig, på si- 
dorna silfvergrå, på undre delarna hvit. Sidolinien, 
som ligger närmast ryggen, är svart och, liksom ryg- 
gen, föga böjd. På sidan, på och under sidolinien, bakom 
bröstfenan och under midten af främsta ryggfenan, står 
en stor svart fläck. Fenorna gråaktiga. Bukfenorna 
hvita.  Gällocket slutas i en spelsig flik, långt nedom 
sidolinien. 
Vistelseort och lefnadssätt: Koljan förekommer icke 
i Östersjön, åtminstone icke vid någon Svensk kust; 
men desto talrikare förekommer hon i Sundet, Katte- 
gat och Nordsjön, der hon går i stora stimmar, och 
på sistnämde ställe har jag sett henne i fjordarna ända 
upp vid Helgelands och Saltens fögderier och enligt 
LiuteBorG är hon allmän ännu vid 'Tromsö. 
Gamla fiskare vid Kullen försäkrade mig för många 
år sedan (1816) att Koljan der aftagit och  tilltagit 
hvart 8:de eller 10:de år; detta bekräftades äfven inne- 
varande år; än är hon smärre, men finnes i större an- 
tal, än större men mindre talrikt. Dessutom skall hon 
vara mindre stationär än Hvitlingen, och ”ständigt stryka 
kring längs de djupare rännorna i skårgårdarna”. Afven 
så i Kullen enligt uppgift al fiskarena. Hon förekom- 
