552 TORSK-FISKAR. 
mer alltid ut på lerbotten och går aldrig in under 
bergen på stenbotten. Afven i Götheborgs skärgård 
träffas Koljan alla årstider och fiskas på lerbotten på 
30 famnars djup; hon går der sällan på stenbotten 
och aldrig på grunda berg. Afven der säges hon pe- 
riodiskt af- och tilltaga. Vid vestkusten af Norge är 
Koljan allmän alla årstider. Hon vistas nära bottnen 
och går sällan eller aldrig högre upp i vattnet; på 
lerbotten, der hon uppehåller sig, finnes i leran och 
gyttjan Pirålen (Myzine glutinosa). Deraf kommer att 
Koljan, som är föga seglifvad och dör så snart hon 
fastnat i garnet, angripes af denna besynnerliga roffisk, 
isynnerhet om garnet, hvari hon fångats, kommer af 
någon händelse att stå för länge i sjön — Koljegarnen ut- 
sättas vid Kullen vanligen om aftonen kl. Y—9—10, 
och upplagas tidigt om morgonen. Stå de mer än 
4—6 tummar I sjön, så inträffar vanligen att Pirålen 
krupit in i fisken och bortsugat allt köttet, samt för- 
vandlat det till slem, så att blott skinnet sitter qvar 
kring benen. Utom Pirålen, är älven Horsfisken (Aste- 
rias rubens) och ”Kongasnäckan” (Buccinum undatum) 
dess fiender, hvilka alla suga och förtära dess kött; 
men ingen är dock så glupsk som Pirålen. Torsken 
är mer seglifvad, lefver längre 1 garnet och slår bättre 
kring sig; och så länge fisken lefver, angripes han ej 
af Pirålen. 
Lektiden säges infalla mot slutet af December; ef- 
ter andra 1 Februari. 
Födoämnen bestå 1 nakna Blötdjur och maskar, 
hvaraf kommer att man sällan träffar några födoämnen 
af fisk eller dylikt i dess mage; hvarföre också fiskarena 
merendels uppgifva att Koljan lefver blott af sand- 
blandad lera. Att hon emellertid lefver af Blötdjur 
och fisk bevisas deraf att hon i Bohuslän fångas på 
krok med djuret af Musslan (Mytilus edulis) ull agn; 
