HVITLING. . 555 
och hufvud ofvan gråbrun, sidorna silfverfärgade, un- 
dre kroppsdelarna hvita. 
Anm. I Observ. ichthyol. p. 12 har jag omnämnt att jag i 
Odensala-bugten i Halland sett flera unga exemplar af 
Hvitling, försedda med kort skäggtöm. 
Man har trott att det kunde ha varit någon annan 
art t. e. den jag här kallar Gadus Esmarkii; men om 
jag ej missminnes var det verkligen Hvitlingar. I ”Skand:s 
fiskar” sid. 81, läser man, ”att på ett och annat exem- 
plar af Hvitling finner man en helt liten och kort töm.” 
Om denna uppgift grundar sig på egen iakttagelse 
känner jag icke, men flera samslägtingar synas, som 
ungar, ha haketöm. Jemf. Gråsej, pag. 559, n. 
Vistelseort och lefnadssätt: Hvitlingen förekommer 
äfven i Östersjön, åtminstone ända upp till Blekinge, 
men är der sällsynt, vid Abekås fås då och då en och 
annan på krok bland Torsken. I Sundet är han redan 
allmän och träffas sedan 1 mängd längs Sveriges och 
Norges kuster, ända inom polcirkeln. Vid Sundets och 
Kullens fisklägen hörer Hvitlingen ull de allmännaste 
fiskar och fås under alla årstider. Eburu talrikt han 
på många ställen fångas, skall. han aldrig samlas i 
stora slutna stimmar, icke en gång under lektiden; 
icke heller skall han, som flera fiskar, företaga längre 
vandringar, utan året om vistas 1 de trakter, der han 
är född. Han vistas mest på lerbotten eller sandbotten 
på 7—38 till och med 15—16 famnars djup; och i 
Götheborgs södra skärgård, der han sades isynnerhet 
fås om sommaren efter Maj månads slut, på ler- och 
sandbotten, tages han på vid pass 20 famnars djup. 
Dess kött är fint, smakligt och lättsmält, men förtäres 
alltid färskt, sällan saltadt eller torkadt. Det är godt 
alla årstider, men bäst anses det dock vara om vin- 
tern från Oktober till Februari. Mot Jultiden börjar 
hans romm och mjölke växa; men han skall i Göthe- 
borgs skärgård icke leka förr än i Mars månad, enligt 
meddelade uppgifter af H:r Grosshandlaren A. MALMcEn. 
36 
