PLUDDERMUN. 611 
mindre hvitaktig fläck. Gälöppningen med gula kanter; 
rygg- och analfenor fläckiga, deras främre strålar bak- 
till gula: än på olivgrön botten tätt beströdd med 
små mörka fläckar, o. s. Vv. 
Anm. Jag misstänker ännu, likasom 1832, då jag skref 
Prodromus, att under dessa stora olikheter af färg och 
formförhållanden ligger mer än en art dold; ehuru jag 
icke nu har till hands exemplar af alla för att sida 
vid sida jemföra dem. 
Hos några har jag räknat fenstrålarna: 
GIG RER 0 RAS ARR. 20 Be ora Or 
— 88, 12 
— 915 — 74; — 127 — 6; — 20. 
— 91, —7by — — —— — — 
Längd 12: 6; höjd 5: 6. 
— 154; — 7: — 
= Mi — — & 4 
— 9:47 — 4 4, 
— 14 — — $ — 
Tänderna: Käktänderna trubbiga, bruna, tättsit- 
tande, 14 i hvar käk på blindsidan, inga på ögonsi- 
sidan. Svalgtänderna: de öfra, alla 3 raderna enkla, 
bågböjda med  klolika tänder; undra 2 enkla räta, 
framtill spetsigt förenade rader, af temligen glesa spet- 
siga tänder. 
Inre delar: maghålan öppnad synes på ögonsidan 
messinggul med svart pigment, på undre sidan hvit. 
Tarmen, som bildar blott 1 böjning, har vid pylorus 
3 korta tjocka blindtarmar. Hela tarmkanalen till py- 
lorus jemnt af kroppens längd. 
Vistelseort och lefnadssätt: Pluddermunnen är icke 
så sällsynt som Mareflundran; han förekommer vid Skan- 
dinaviens kuster från Sundet och södra Kattegat åt- 
minstone upp till Bergen, der han efter fiskarenas intyg, 
icke sällan fångas, och der jag erhöll exemplar deraf 
under mitt vistande i Augusti. Vid Rå fångas han då 
och då och hitföres till salu bland andra Flundror. I 
