630 FLUNDRE-FISKAR. 
efter sin hela sin längd nästan rät eller knappt något 
sänkt. Ryggfenan, som börjar och slutas som vanligt, 
synes mindre hög än hos de förra, och anaållenan som 
börjar under dess 20:de stråle och har framom sig 
en spetsig tagg, är icke högre.  Stjertfenan slutas 
kantig med trubbig vinkel. Färgen gråbrun blek, (lärer 
stundom : vara tecknad med svarta småfläckar, (enligt 
v. Wricurs figur). Tänderna: Käktänderna ofvan syllika 
eller nålformiga, spetsiga, på begge sidor talrika, sittande 
i enkel något gles rad; de 6—7 främsta något längre 
än de andra och skilda från dem; i underkäken äro 
älven några af de främsta längst. Svalgtänderna äf- 
ven spetsiga: ofvan på hvar sida i 3 rader med 6 
länder i den ena och 7 i hvardera af de andra; ne- 
dan 2 smala bakull utätböjda ben, förenade framull i 
en mycket spetsig vinkel, hvartdera med 2 rader af 
mycket spelsiga tänder, i inre raden högre, i yttre 
smärre, begge framull förenade och der störst.  Fär- 
gen gråbrun, ljusnar och blir gulgrå då fisken varit nå- 
gon tid ur valtnet. Vanliga längden är 10—11 tum. 
Vistelseort och lefnadssätt: Terskäddan är hittills 
icke funnen i Östersjön; deremot fås hon ej sällan i 
Sundet och i södra delen af Kattegat. Vid Kullen träffas 
hon alla årstider, men mest i April och Maj månader, då 
hon säges vara lika talrik som Skrubban. 1 April och till 
medlet af Maj blir hon allt bällre och fås då, som nämdes, 
i största antal; derefter försämras hon. Äfven i Göthe- 
borgs och Bohusläns skärgårdar, der jag hört henne 
kallas Bergtunga och på andra ställen Stormun, är hon 
allmän. Också finnes hon i Nordsjön vid vestkusten 
och nordkusten af Norge, och går der långt upp mot 
norden; ty ännu vid Tromsö är hon allmän. Likasom 
andra Flundrearter går hon om vintern ut på djupare 
valten än om sommaren. Dess födoämnen skola bestå 
i krustacéer och småfisk. Dess fortplantning inträffar 
vid Götheborg, enligt H:r Macwmcésn, 1 medlet af Maj 
