HÄLLEFLUNDRA. 635 
det viset att hon skäres i tvärskifvor af 2:ne tums 
bredd, tvärs öfver hela fisken; derefter klyfves tvär- 
skifvan midt åt och på långs, trädes på en stör och 
hänges ut för att torka. Efter 4—5 dygn är hon 
torkad och kan då ätas ”speke.” Äfven nyttjas räkling 
att koka i grynsoppa vintertiden. Rygg- och analfe- 
norna, som blifva öfver, sedan man bortskurit sidornas 
kött till räkling, torkas äfven med det vid dem sittande 
köttet och kallas raf; På annat sätt än färsk eller spec- 
ken användes ej denna fisk. Han saltas aldrig i Gö- 
theborgs skärgård och säges icke tåla salt. I Norge 
skall han både saltas och ätas färsk, samt användas 
till raf och räkling. Ström har (i Söndm. Beskr. I. p. 
301) ganska fullständigt beskrifvit sättet hvarpå den 
härtill användes; och deraf erfar man att den raf och 
räkling, som i Nordlanden tillredes om vintern, är långt 
bättre än den, som om sommaren tillredes vid Sönd- 
mör, emedan den förra, som torkas vid vinterfrost, är 
skör och behaglig, då den sednare, som torkas vid 
sommarvärma, blir torr och seg. Afven Pontoppidan 
omtalar raf och räkling +). 
Hvar-Slägtet (Rbombus Cuv.). 
TÄNDERNA Små, Spetsiga, talrika, sittande i en framtill 
bredare, inåt smalare karda på mellankäksben och 
underkäk; plogbenet väpnadt med en grupp af 
spetsiga tänder. 
RYGGFENAN börjar framom öfra ögat och sträcker sig, 
äfvensom analfenan, nära roten af stjertfenan; en 
stor del strålar, äfven i rygg- och analfenan, äro 
”) Med Sunn har räkling ingen gemenskap, som en Förf. 
förmodar. Sunn eller Sundmage är simblåsan hos de stora 
torskfiskarna, hvilken äfven användes till mat. 
Hr 
