666 ÅL-FISKAR. 
hvad årstid som helst, vandra tillbaka i flock ur hafvet 
uppåt floderna. Derföre äro också alla fiskredskap för 
ålen ställda så, att han fångas då han går med ström- 
men. Man märker visserligen att en eller annan ål 
i floderna stundom går mot strömmen; men dessa 
fall äro mer enstaka och någon vandring i massa, af 
fullväxta ålar, mot strömmen, eger icke rum. Det är 
endast små ungar, påtagligt yngel ur den rom, som 
af de utvandrade ålarna blifvit lagd 1 hafvet, hvilka om 
våren i oräkneliga skaror tåga upp åt floderna till sjöar 
och i dem fallande åar, bäckar och andra vatten, såsom 
mossar, kärr och gölar, så långt de möjligen kunna 
framtränga; och der förblilva de och tllväxa tills fort- 
plantnings-insunkten hos dem vaknar, då de, lika som 
deras fäder före dem, begilva sig på vandringar mot 
hafvet och der taga de samma rigtning som dessa, 
och besöka samma ställen som de besökt, utan att vara 
ledsagade af dem, hvilka de dessutom aldrig sett. 
Alen hinner stundom tll en betydlig storlek. Vid 
Åmål uppgaf man alt ålar på 5 skålp:s vigt stundom 
erhöllos. Vid Örebro får man ål på 6 skålp. och någon 
gång, men sällan på 7 skålp. I Skånes sjöar t. e. 
i Ringsjön har Fanj. IL. fångat ål af 9 skålp:s vigt; 
fiskaren K. har i Börringesjön tagit ål på 6 skålp. i 
Ringsjön på 7 skålp. och en enda gång fick han i 
Fjällfotasjön en ål, som vägde 11 skålp. Men detta är 
ytterst sällsynt; ålen fås vanligast på 14 åa 2 skålp:s vigt. 
Vid Hernösand skall han knappt uppnå denna storlek. 
Den vanliga eller så kallade Homålen är mest i 
rörelse och stryker vidast omkring. Han går hela som- 
maren från April eller Maj, då imsjön blir isfri, mest 
i nedan då nätterna äro mörka, ty ålen är ytterst rädd 
och lättskrämd; men isynnerhet vandrar han under de 
mörka nätterna i September och Oktober och han 
börjar redan i Augusti. Men icke alla utvandra; en 
stor del bli qvar i sjöarna och lägga sig mot vin- 
