670 UL- FISKAR, 
Aristoteres, som efter hvad vi känna varit den 
förste som samlat och tll efterverlden förvarat hvad 
till hans tid varit kändt och antaget rörande djurens 
lefnadssätt m. m. har äfven framlagt hvad han trodde 
sig veta rörande ålens tillkomst F). I sin Historia ani-. 
malium Lib. IV, Cap. XI. (Tneop. Gazas latinska öfvers. 
Venedig 1584) yttrar han derom: Hos ålen finnes 
hvarken hanne eller "hona, icke heller kan han af sig 
alstra någon afföda o. s. v. och Lib. VI. cap. NXVL 
framlägger han sina åsigter mera utförligt. Han yttrar 
der mycket hestämdt att ålen fortplantas hvarken ge- 
nom parning eller romläggning,; ”ty aldrig har någon ål 
blifvit tagen, som företett sädesvätska eller romkorn, 
icke heller har någon ål, som bhlvit dissekerad, visat 
någon öppning, genom hvilken dessa skulle kunna utgå. 
Bland alla djur med blod är ålen den enda, som till- 
kommer ulan parning och utan ägg; och detta bevises 
deraf alt i gyttjefulla träsk, äfven om gylljan blir bort- 
förd, alstras ålar å nyo, sedan vatten tillkommit genom 
regn m. m.” ”De utbildas af de småmaskar — —— 
som af sig sielfva alstras i gyttja och våt jord.” 
Samma mening vidhölls länge af flera bland Ari- 
stotelis efterföljare. Andra, bland hvilka äfven Punius 
i Histor. Natur. Lib. XIX. cap. LI. antogo, att ålungar 
tillkommo genom det slem, som ålarna skrapade af sig 
då de gnodde sig mot klipporna eller fätade sig kring 
hvarandra, £+) och att af detta slem, då det kom ned 
i dyn, blefve ålar XXX), — Rosperwer och andra, som 
”) Han skref kring 359 är ft. Chr. 
"") Härom mera längre fram. 
"+") Det kan förtjena anmärkas, att denna fördom ännu 
synes råda bland våra fiskare på vissa orter. 1 en anteck- 
ning, som jag under den 43 Februari 1832 mottog från en af 
mina förra disciplar, numera aflidne D:r K., rörande fiskar i 
Blekinge, förekommer följande: Fiskarena hålla före att älens 
fortplantning sker på följande sätt: då ålarna samlas för att 
leka, sammanyrida de sig i stora flätor eller klumpar. på 
