676 ÅL- FISKAR. 
Samma fenomén, som inträffar vid Skandinavien, 
träffas äfven vid England (Yarreu p. a. st.) och san- 
nolikt vid alla kuster, der ål finnes och periodiskt van- 
drar ut i hafvet. Men vid Adriatiska hafsbugten al 
Medelhaflvet iakttagas dessa migrationer mer noggrann! 
än, så vidt man vet, på något annat ställe i Europa. 
Lagunen vid Commachio är delad i 40 dammar, som alla 
stå i förbindelse med hafvet och vid hvilka kring 400 
man äro sysselsatta med fiske, hvaraf ålfisket är det in- 
drägtigaste. Under månaderna Febrnari, Mars och April, 
då dammluckorna äro öppna, uppstiga deri från hafvet en 
oräknelig mängd af ålnngar, som fördela sig i hvar och 
en af: dammarna och förblilva der tills de, vid 5—56 års 
ålder, äro fullväxta, då de under mörka nätter i Ok- 
tober, November och December månader söka vandra 
ut ur bassinerna och ned i hafvet; men derunder fån- 
gas de i tallös mängd och afgifva det största kända 
ålfiske. (Instructions pratiques sur la pisciculture par 
M. Coste pag. 93). 
Af alla dessa ölfverensstämmande erfarenhetsrön 
följer  ovedersägligt, att ålen lägger sin rom i bafvet, 
dit han om hösten nedgår, och derifrån ynglet i tallös 
mängd om våren uppstiger i floderna. Men ännu vet 
man icke om han lägger rommen innan han går i vin- 
terqvarter, eller kanske snarare, likasom Björnen, fort- 
plantar sig under det han ligger i hidet. Man borde i 
Wenern eller något af de vattendrag, som hafva sina ut- 
lopp i denna stora insjös bäcken. Först då Trollhätte—- 
slussarna några år efter början af innevarande århundrade 
öppnades, inkommo ålungar i Wenern och inom ett tiotal 
af år derefter träffade man helt oförmodadt stora ålar, ej 
blott i Göthaelf ofvan fallen, utan äfven i Wenern och de 
vatten som deri utrinna. Först kring 1820 syntes ålar i 
bäckar, som kasta sig i Klarelfven. Det förtjenar äfven an- 
märkas, som en egenhet för ålen, att i samma mån som 
denna fisk hunnit sprida sig, försvunno kräftorna, bvilka 
förut funnos i talrik mängd, 
