INSJÖ-ÅL. 679 
som går derifrån åt hafvet. Då har händt, mer än en 
gång, att ett sådant knippe, som syntes förhålla sig helt 
stilla och passivt, flutit med strömmen och råkat ned 
i en ålkista. — Det är endast Hommålen, som hop- 
knippar sig; aldrig Slukålen eller Gräsålen. Rörande 
detta ålens egna beteende hafva åtskilliga gissningar 
blifvit yttrade. Gesser anför flera sådana, nemligen att 
det sker antingen af fruktan, eller af brist på värre, 
eller det är ett slags parning för att fortplanta sig. 
Den först yttrade gissningen är minst rimlig, den an- 
dra kanske mest antaglig, emedan den tredje, som man 
skulle vara mest böjd att antaga, bestrides deraf att 
äggen vid denna årstid äro omogna och således nu 
icke kunna läggas. Säkert är emellertid alt vid denna 
årstid har ålen en stark slemafsöndring, och att ur 
analöppningen, som är starkt utvidgad och har tjocka 
svälda bräddar, rinner, såsom Prosten KExrström, på an- 
förda ställe omnämnt, en mörkt gul oljaktig vätska. 
Denna har jag haft tillfälle att med mikroskopet under- 
söka; men jag kunde deri ej finna annat än tarmslem. 
Men oaktadt man med säkerhet känner, att ålen på 
hösten begilver sig tll hafvet och under senhösten eller 
vintern fortplantar sig der, så vet man lika säkert att icke 
alla, för fortplantning mogna ålar, begifva sig dit, utan 
en stor del stanna qvar 1 sjöarna m. m. och lägga sig, 
äfven de, i vinterqvarter. Om dessa fortplanta sig der, 
eller hafsvattnet är nödvändigt för denna akt, känner 
man icke, ty det ålyngel, man om sommaren finner i 
sött vatten, kan mycket väl ha kommit dit upp från 
hafvet. 
Fångst: Den största mängd af ål fås dels i vissa 
strömmar och åar, der ålen går ned från sjöarna till 
hafvet, och der han fångas i så kallade ålkistor, ålhus 
eller lanor, ryssjor (hommor) antingen af messingtråd, 
eller hamptråd, dels vid hafsstränderna, hvilka han följer 
sedan han kommit ut ur strömmarna 1 hafvet, och der 
