726 HAJ-FISKAR. 
skråfvet i sjön £). Någon gång går Håskerdingen ned 
till sydligaste delen af Kattegat och har en gång, vår- 
tiden 1831, blifvit fångad under Kulla berg ++), Vid 
vestkusten af Norge förekommer han oftare och i större 
exemplar. Vid Bergen och Glesvär, der fiskarena kalla 
hannen Håbrand och honan Håskerding, säges han gå 
på djupet på 200 ull 250 famnar under berg och 
vara ylterst glupsk. Längre åt norr förekommer han 
ännu oftare och vid Tromsö är han temligen allmän 
(Lisen). Vid Grönland finnes han i stor mängd, så 
väl i öppna hafvet som i de djupa fjorderna (Fasr. 1, 
c. p. 128). Han vistas mest nära bottnen på mycket 
djupt vallen så väl längre ut i hafvet som nära landet 
i mycket djupa fjordar, vanligen på 200—250 famnars 
djup. Blott då han förföljer ett rof, eller undviker en 
fiende närmar han sig hafsytan. Fasrcus berättar (p. 
a. st.) alt då Håskerdingen hörer menniskor tala eller 
ropa, kommer han upp mot ytan, och att Grönpländarne 
derföre, då de jaga eller fiska öfver djupa ställen, ej 
gerna tala högt, emedan Håskerdingen då visar sig och 
skrämmer dem 1 land, eller åtminstone bortskrämmer 
den fisk, de vilja fånga. — Denna rofgiriga hajart fros- 
sar och slukar allt hvad hon öfverkommer, så väl af 
Jlefvande som redan döda och tull förrutnelse öfver- 
gångna djur. Han har stark lukt och fin hörsel.  Isyn- 
nerhet anställer han jagt på sådana större fiskar, som 
”) Vid Kosteröarna i norra Bohuslän omtalas ett slags 
hajar af en famns längd och deröfver, som kallas Blå- 
mauer (Blämagar) och som ej gerna kunna tillhöra någon 
annan art än denna. De sägas vara till skapnaden som 
vanlig haj, men ha trubbig nos, liksom afhuggen, ofvan grå, 
nedunder litet mörkare. Fås tillfälligtvis på 80—4100 fam- 
nars djup, hösttiden, på handsnöre, då der fiskas Långa 
eller Torsk. 
”") Exemplaret har med Baron GYLLENSTJERNAS Sam-— 
ling kommit till Lunds Museum, der det nu förvaras. 
