HÅSKERDINGEN. 27 
uppehålla sig på djupet: hälleflundror, långor, stor- 
torskar, rödfiskar m. fl. äfven som han är en farlig fiende 
för skälar och marsvin. Gunserus berättar atl man en 
gång funnit en hel Ren (som troligen vid ett snöskred 
fallit i hafvet) i en fångad Håskerding, och en annan 
gång en hel haf-ert (Phoca barbata Faun. I. sid. 294) 
den största af alla våra Skälarter, och dessutom fjor- 
ton fiskar. Fagricius förtäljer att han fann en hel skäl 
(Phoca vitulina), 8 stora torskar, en fyra fot lång 
långa, ett stort hufvud af en hälleflundra och flera 
stycken hvalfiskspäck i en 414 fot lång Håskerding, som 
han öppnade. 
Håskerdingen uppslukar äfven menniskolik, som han 
träffar 1 sjön och han skonar icke heller lefvande men- 
niskor, som han kan bemäktiga sig. Några år före mitt 
besök i Bergen hade inträffat att en båt med ett par 
fiskare kullseglade i trakten af staden, och någon tid 
derefter fångade man en Håskerding, i hvilken man 
fann halfva kroppen af den ena af de förolyckade; en- 
kan igenkände klädespersedlarna. — Grönländarne, som 
vanligen ro i sina små svaga båtar (Kajak) öfverdragna 
med skälskinn, äro ofta i hfsfara för Håskerdingen. Li- 
kasom alla hajarter, kastar han sig om på ryggen då 
han vill angripa ett rof. I denna ställning kastar han 
sig inunder båten, omfattar och hopklämmer honom med 
silt vida gap, och afstympar undra hälften af den deri 
sittande fiskaren. — Då han träffar en Hval, hugger 
han stora späckstycken från dess sidor, vid förbifarten. 
De vattenfoglar, som på djupet söka sin föda, snappar 
han bort under dykandet. Han skonar intet; han är 
hafvets tiger i de nordliga trakterna. Han är äfven 
farlig för Skälar, som derföre fly tll skär eller stränder 
då de märka honom. Men märker Håskerdingen eller 
Skälen Späckhuggaren, (Faun. I. sid. 603) så söker 
han på allt sätt att undkomma denna glupska och 
öfvermäktige fiende. Rostep p. a. st. 209—211. 
