VANLIG PIGGHAJ. 733 
och åt söder träffas han ej blott vid England och 
Frankrike, utan han går äfven in i Medelhatvet. 
Pigghajen går på mindre betydligt djup än de 
flesta andra hajarter. Vid Midsommarstiden går han 
högt 1 vattnet, säga fiskarena, för alt jaga och förtära 
Tånglaken (sid. 203). I Sundet fås han mest under 
vintermånaderna från November till Mars. Der han 
förekommer 1 större antal, går han i stimmar, som stun- 
dom äro af betydlig storlek. Han fångas dels i sill- 
garn, dels på koljebackor, samt på dörj bland Makrill. 
Ofta uppäter han fisk, som fastnat i garnen, och afbiter 
känsan på backorna. Vid Strömstad fångas han i der- 
till särskilt inrättade garn, som kallas Hågarn; de äro 
bundna af tvinnad tråd, samt 3 fot djupa och med så 
stora maskor att fyra finger kunna stickas in. De sät- 
tas vid bottnen på 10—12 famnars djup om våren, 
då Pigghajen går djupt och i stim. I Christiamafjorden 
nyttjas äfven hå-garn. 
Pigghajen är den enda hajart, som ätes i Sverige. 
Fiskarena i Kullen äta honom både rökad och färsk; 
rökad anses han lika god som rökad lax. Stundom 
fläckes han och rökas, sedan stekes han. Då han ko- 
kas färsk flås han först. Äfven torkas han och nyttjas 
som lutfisk. I Bohusskären försäkrade man mig för 
några och tjugo år sedan, alt Bönderna på Inlandet 
företrädesvis begagnade denna som Julfisk och de an- 
sågo det knappt vara Jul om de ej fingo Hå. Afven 
i Finmarken ätes denna Haj, och af dess ”äggblommor” 
tillagas pannkakor. LfÉem sid. 312. Också vid strän- 
derna af Medelhafvet ätas äggen (Risso III. p. 132). — 
Skinnet säljes till Snickare och Svarfvare att polera sina 
arbeten med. 
Man vet att på 1500-talet var ett stort Håfiske i norra 
skärgården under ”Wiigsiden, som då utgjorde en del af 
Norge. Fisken drogs då på krok och hela skutor fördes 
till Nylöse. I Sverige kallades den halax (hålax) ansågs 
