744 RUNDMUNNAER. 
insidan väpnad med talrika, 1 rader stående, hårda, strut- 
formiga och spetsiga taggar, hvaraf en större tvåspetsad 
eller 2 tättsittande tätt öfver svalgöppningen, en rad af 4 
dylika på hvardera sidan, och bakom (under) nämde öpp- 
ning står elt i midten sjutandadt, krökt hårdt ben (af lika 
ämne och färg som tandspeltsarna). Näsöppningen liten 
rund ligger på hufvudet nästan öfver frambräddarna af ögo- 
nen. Från midlen af ögat till nosspetsen är lika långt som 
till 5:te gälöppningen. Främre ryggfenan, som börjar nå- 
got bakom kroppsmidtlen, är så lång som afståndet från 
ögat till 6:1e gälöppningen, och afståndet mellan denna 
och bakre, är ungefär som en rad af 6—7 gälöppningar. 
Bakre ryggfenan, som är både högst och längst, har 
mer än förra bågformig brädd och är, genom en låg 
hinna, förenad med stjertfenan, som omgifver stjert- 
spetsen, och som står äfven något fram på undra sidan; 
hon är i spetsen snedt skuren ofvantill. Anus under 
bakre fjerdedelen af kroppslängden. Färgen olvan och på 
sidorna svart eller svartaktig, oredigt fläckig eller mar- 
morerad med ljusgrått eller blekt olivgrönt; undra kropps- 
delarna ofläckade, hvitaktiga. — Blir hos oss ej så stor 
som i sydligare trakter; den största här erhållits är 24 
tum lång, och kring 2 tum hög. Han kan bli tjock 
som en arm och väga 6 skålp. Br. 
Vistelseort och lefnadssätt: WVDenuna fisk har egent- 
ligen sitt stambåll i hafvet, der han förekommer såväl 
i Nordsjön som i Kaltlegatt, Oresund och södra delen. 
af Östersjön, åtminstone upp till Blekinge, der han af fiska- 
rena kallas Sillapipare; wmen öfver allt är han mindre 
allmän. Munnen hos denna och dess samslägtingar 
utgör en skållormig kavitet, hvarmed han suger sig 
fast vid fremmande kroppar, och bhr vid dem så starkt 
fästad, alt han stundom hänger fast äfven då de tagas 
opp ur vattnet. Han angriper andra fiskar, sugar sig 
fast på dem, mest på buksidan och med sina skarpa 
tänder äter sig in i köttet, som han förtär. Vid Mar- 
