IGEL-NEJONÖGON. TkT 
periodiska vandringar till eller från hafvet. Dock träffar 
man en större form deraf som ständigt synes vistas i Sun= 
det och södra delen af Östersjön. (Se noten på föreg. sida). 
Nättingen anses vara bäst under vintermånaderna, 
äfvensom på hösten vid Michaéölitiden (se Svensk zool. 
6, pag. 34, der fiskemethoden, som användes i Norr- 
land omständligt beskrifves). — Användande: Stekt 
är han förträfflig, och användes ofta i öfra Sverige til 
förrätt eller på frukostbord. Den fås mycket från Dahl- 
eltven vid Elfkarlby. Jemf. vidare Sv. Zool. 6, pag. 35. 
Igel-Nejonögon (Petromyzon Planeri BrocH). 
Artm.  Ryggfenorna tätt hopsittande; tänderna trub- 
biga 2—4 skilda framtill och ett tandadt tvär- 
liggande ben baktill. Längd 5—06 tum. 
Synonymi: Peltromyzon Planeri BLocH Fische Deutchl. 3, 
p. 47, tab. 78 fig. 3 (felaktig synes vara en ung Petr. 
fluvialilis). — OsBECK Vet. Akad. Handl. 1804, pag. 
181. — igel-Nejonögon Svensk Zoologi 6:te Häft. sid. 
38, tab. 34, fig. 3—4. Petrom. Planeri Ninss. Prodrom. 
p. 122. — Sy. Stensugare. 
Beskrifning: Kroppen något hoptryckt efter hela 
sin längd, isynnerhet bakåt; läpparna i brädden tjocka 
och fransade. De tälta tvärringarna på kroppen mär- 
kas knappt förr än fisken legat i sprit. Främre Tygg- 
fenan, som börjar något framom kroppsmidten, är baktill 
vid roten förenad med den bakre, som är mycket 
högre och dubbelt så lång som hon; begge äro i bräd- 
den bågformiga. Stjertfenan, som sammanhänger med 
bakre ryggfenan, slutas i en lansettlik spets. Från mid- 
ten af ögat är lika långt till nosspetsen och till 4:de 
gälöppningen. Ur anus, som ligger under bakre tredje- 
delen af kroppslängden, ulskjuter en lång spetsig tapp. 
Färgen skönt blå, långs undre kroppsdelarna silfverhvit. 
Anm. De täta och fina ringar, hvarmed kroppen säges vara 
försedd, synas knapt då han lefver, utan uppkomma 
först sedan han dött och hopkrymt i stark vätska. 
48" 
