LINÅL. 749 
med fig. Gäl-Neinögon Sv. Zool. 6, p. 37, fig. 2. — 
Sv. Linål. 
Beskrifning: Kroppen smal och helt valsformig, 
endast stjerten mot spetsen hoptryckt. Näsborren sitter 
långt fram, mellan öfre läppens flik och frambrädd. 
Läppen, som är köttfull och utbredd, bildar blott en 
halfcirkel framom munnen, och, der den slutas, en liten 
flik på hvardera sidan af munnen. Främre ryggfenan, 
som börjar litet framom halfva kroppslängden, är skild 
från den bakre genom ett mellanrum så långt som fe- 
nans halfva längd; bakre äfven låg är något samman- 
hängande med stjertfenan, som omger stjerlspetsen ofvan 
och nedan och slutas spetsig. På läppbrädden finnas 
inga fransar, men inuti munnen. finnas de tätt sittande. 
Vistelseort och lefnadssätt; 1 bäckar och åar, så 
väl i södra som norra Sverige, dock synes han, åt- 
minstone här i Skåne, ej finnas så talrik som föregående 
art. Han träffas långt upp i Norden, ty han ”slingrar 
sig i sanden vid Dalelfvens stränder ända upp i Elf- 
dalen.” (D:r Beraman i bref). Han uppehåller sig bland 
dyn på bottnen, samt bland lin, som nedsänkes för att 
rötas — deraf har han fått namn af Linål. Han kan 
ej, som de föregående, suga sig fast vid kroppar och 
då man funnit ”nejonögon” fastsittande vid Laxens gälar, 
har det ej varit denna, utan Igel-Nejonögonet. Om man 
har Linålar lefvande i ett kärl med vatten, hvari man 
lagt lös jord på bottnen, får man se dem sätta huf- 
vudet nedåt och slingra kroppen och stjerten för att 
borra sig ned. Ha de ej jord på bottnen, lägga de 
sig helt raka, ofta med buken uppåt, som döda. — 
Linålen leker tidigt på våren, ty den 18 April har jag 
funnit att största delen af romkornen redan voro lagda. 
Anm. De ringar, hvarmed kroppen beskrifves vara belagd, 
härröra hos denna af samma orsak som blifvit nämd 
vid den föregående. 
