B Kritik och »Kritik». <> 



genom sjelfstudium känna, ofta aldrig hafva sett, och detta 

 utan att gifva minsta skäl för denna åtgärd, naturligtvis utan 

 att ega något sådant. Vanligen är det vetenskapens neophyter, 

 som så göra, men stundom begå erfarna vetenskapsmän samma 

 fel. Det är mot en sådan »kritik» på blotta hugskott eller för- 

 modanden eller tycke och som rättast benämnes omotiveradt 

 klander, som man måste protestera. 



Då hvarje åsigt, som är grundad på skäl, bör respekteras 

 och väl aldrig begreppen »art» och »varietet» komma att af 

 alla uppfattas alldeles lika, kan det tyckas vara temligen lik- 

 giltigt, under hvilken af dessa benämningar en form rubriceras. 

 Men så är det ändå icke så länge någon vigt lägges på att 

 skilja emellan dessa begrepp. Alla dessa stridigheter undviker 

 »Técole n ou velie» genom att ställa alla former lika. En författare 

 deremot af »gamla skolan», som flitigt bemödat sig om att sam- 

 vetsgrannt i naturen undersöka vilkoren för formernas uppträ- 

 dande samt orsaken till och räckvidden af deras förändringar, 

 d. v. s. att finna artens naturliga typus och från denna skilja 

 eventuella varieteter [variationes], som af vika genom någon 

 hufvudkarakters förändring, men dock bibehålla artens habitus 

 och karakterer för öfrigt, modifikationer [aberratio n es), som 

 uppstå genom yttre inflytanden och genom öfvergångar äro för- 

 bundna med stamformen (äfven dessa benämnas vanhgen varie- 

 teter), underarter {subspecies) eller raser, ofta kallade »kon- 

 stanta varieteter» eller »lokala former», individuella för- 

 ändringar [mutationes) och slutligen monströsa bildnin 

 gar [bisNS, monstrositates); denne författare tyckes kunna fordra, 

 att den som citerar honom, skall göra det ärligt (d. v. s. så, 

 som den citerade anför), eller, om denne någon anser sig hafva 

 skäl att i ett visst fall hafva annan åsigt, att anföra dessa skäl. 

 Emedan enligt min uppfattning art är en form, som uppnått 

 sjelfständighet, mognad och en viss stadga, der den förekommer, 

 antingen först så småningom under hela den närvarande geo- 

 logiska perioden, eller den åtminstone så lång tid lefvat isole- 

 rad och under inflytande af andra yttre förhållanden, att den 

 hunnit fixera sina egendomliga karakterer, så att den alltid inom 



