€4 Mötet den 6 december 1902. 



Häntä on pitkä ja hoikka ja koko ruumis aivan lyhytkarvainen. 

 Ainoastaan hännän ja korvien päissä on vähän pitemmät kar- 

 vat, ei kuitenkaan niin pitkät kuin säännölhsellä oravalla. Vai- 

 keaa on sanoa onko jonkunlainen kivulloisuus tämän lyhytkar- 

 vaisuuden vaikuttanut, vai onko se vaan luonnon oikku. Koira 

 oli saanut tämän oravan haluunsa ja purrut siltä kolme jalkaa 

 poikki, mutta herra P. Meriläinen on kuitenkin saanut sen 

 täytetyksi niin taitavasti että noita vikoja tuskin huomaa.» 



Vidare förevisade Herr Mela: 



Mns minntns från Haapavesi ocli Mns ninscnlns, hvithårig 

 form, från Helsingfors 



samt lämnade om dem följande uppgifter: 



J . Tohtori Helenius on myös tehnyt hauskan hiirilöy- 

 dön Haapavedellä. Hän on näet siellä pelloilla kauralyhteiden 

 alla löytänyt sangen lukuisana vaivaishiiren (Mus minutus} . 

 Tämä on pohjoisin löytöpaikka maassamme, 64*^ 8' p. 1.) tälle 

 pikkuimettäväiselle, jota ei vielä tunneta Skandinavian niemeltä. 



2. Valkean hiiren {Mns musculus var.) toi allekirjoitta- 

 neelle muutamia viikkoja takaperin eräs suomalaisen reaalilyseon 

 oppilas. Pidin tuota otusta elävänä pari päivää ennenkuin an- 

 noin sen täytettäväksi. Se on saatu kiinni täällä Helsingissä ja 

 on omituinen siitä, että se, vaikka onkin valkea, ei ole oikea 

 albinos, sillä silmät olivat mustat, eikä punaiset ja korvatkin 

 ovat harmaat.» 



Herr Mela framlade ett exemplar af Ishafsalkan, skjutet 

 nära Joensuu, och lämnade härvid följande meddelande: 



Uria ärra Pall., 

 tavattu Suomen valtiollisella alalla 



»Marraskuun loppupäivinä saatiin Pyhäselältä lähellä Joen- 

 suun kaupunkia elävänä kiini outo lintu, jonka maisteri E. Elo 

 lähetti tri E. Stenroos'ille Sortavalaan määrättäväksi ja Joen- 

 suun koulun kokoelmia varten täytettäväksi. Tri Stenroos 

 huomasi linnun heti varsin arvokkaaksi, valtiolliselta alaltamme 

 ennen tuntemattomaksi kiislaksi, nimittäin pohjankiislaksi 



