Mötet den 2 maj 1903, 169 



den således icke häller kunnat sprida sig från någon trädgård 

 i nämnda by, torde stå utom allt tvifvel. För öfrigt är byn 

 belägen på en hög, torr backe, så att någon lämplig växtplats 

 för Fritillaria ej erbjudes därstädes. 



I närheten af fyndstället, såsom öfver hufvud vid hela 

 sundet, har icke funnits någon gård; åtminstone kan man icke 

 upptäcka några lämningar, som skulle tyda därpå. De enda 

 människoboningar, som finnas, äro tre små torp på sundets västra 

 strand, hvilka alla byggts under de senaste decennierna, och 

 samtliga äro i saknad af den minsta tillstymmelse till trädgård. 



Själfva lokalen, där fyndet gjordes, är en liten strandäng, 

 på hvardera sidan ända ut till vattnet begränsad af bärgklackar, 

 så att en spridning åt sidorna eller från dessa håll är mycket 

 svår. Från stranden sluttar ängen först omärkligt, men stiger 

 sedan plötsligt till en rätt betydande, af tät löfskog beväxt ås. 

 Äfven denna väg är en spridning ganska svår. 



Huru Fritillaria i tiden kommit hit och när detta skett, är 

 naturligtvis omöjligt att afgöra, men att dömma af det relativt 

 stora antal, i hvilket den förekommer, har den nog antagligen 

 länge växt på detta ställe. Måhända är detta den sista åter- 

 stoden af en tidigare allmännare förekomst i trakten. 



Att växten på ifrågavarande lokal icke är förvildad, i den 

 mening åtminstone, som detta begrepp i allmänhet tages, torde 

 af det sagda nog tydligt framgå. Då andra växter med ungefär 

 samma förutsättningar för spridning, t. ex. Allium ursinum och 

 Orchis mascula, hvilka uppträda på lika begränsade områden 

 som denna, upptagas som inhemska, kan jag ej finna något skäl 

 för att ifrågavarande växt skall uteslutas. 



Det är visserligen sannt, att Fritillaria äfven i Sverige, 

 där den dock förekommer rätt ymnigt på flera ställen, be- 

 traktas som förvildad. Men månne detta vara bevisadt? Äfven 

 om så vore, bör den väl på ifrågavarande åländska fyndort, dit 

 den utan tvifvel på naturlig väg inkommit, betraktas som fullt 

 inhemsk. 



Jag är öfvertygad om, att hvarje botanist — han må vara 

 aldrig så kritisk - hvilken under liknande förhållanden som jag, 



