3. X. li)03. K. O. Elfving, Fjell-leDimeln i Lappmarken år 1903. 15 



ej, såsom man hittills antagit, utan undantag vandra från Ö till 

 V tills haf möter. Denna möjlighet vill jag dock endast fram- 

 kasta såsom ett antagande, hvilket måhända förtjänade närmare 

 utredning, då ju mina observationer äro alltför fåtaliga för att 

 kunna läggas till grund för ett påstående. 



Uppgifterna om själfva lemmeltågen tyckas mig tala för, 

 att lemlarna hufvudsakligen vandra höst och vår, men däremot 

 på sommarn och vintern uppehålla sig ä samma trakter. 



Öfver lemlarnes födoämnen har jag annoterat, att de på 

 sommaren hufvudsakligen lefva af skogsgräs - — hälst Festiica- 

 arter — samt mossor, bland hvilka de afgjordt favorisera Rijp- 

 niim schreberi och Dio-anii ni -arter. Man ser ofta FelHgera 

 med söndersargade kanter. Till en början antoe jag, att denna 

 laf tjänade lemlarne till föda, men ett närmare aktgifvande gaf 

 vid handen, att det ej var själfva lafven de ville komma åt, 

 utan mossor, som tätt slöto sig till lafvens undre sida. Blå- 

 bärsriset (bladen) tycktes också smaka djuren väl, och ej häller 

 ljung och kråkbärsris försmåddes. På vintern hålla sig lem- 

 larne under snön, där de utom mossa m. m. gnaga barken från 

 fällda träd — hälst björk, men delvis också tall. — Någon 

 skada hafva lemlarne åtminstone inom Kuolajärvi ej anstiftat. 



Ehuru argsinta till sin natur, tyckas lemlarne vara mycket 

 lätta att tämja. Redan inom ett dygn hade de af mig med- 

 förda individerna så förlorat sin lust till angrepp, att jag kunde 

 taga dem i hand. Men mycket fordrande äro de ifråga om 

 maten. De äta otroliga kvantiteter, mest nattetid. Från klockan 

 11 — V2 12 till 5 — 6 på morgonen synes aptiten vara bäst; de 

 måste då mestadels matas hvarje timme. 



Fjäll-lemmeln varierar ganska mycket till färgteckningen, 

 beroende på förhållandet mellan den rostbruna och den svarta 

 färgen på öfre sidan. Såsom representant för en extrem färg- 

 variation, hvilken dock ej sällan anträffas, vill jag nämna ett 

 nästan enfärgadt svart exemplar, som af mig lefvande infånga» 

 des på vägen i Kemijärvi.» 



