5. XII. 1903. Luther, Insamling af sällsynta djurarter. 49 



böra omtalas af tidningarna och järfven, ehuru ännu icke säll- 

 synt i Lappland, skall säkerligen icke alltför länge kunna hålla 

 stånd i kampen för tillvaron. Mot Saimasälen, denna enda 

 däggdjursform, hvars utbredningsområde är inskränkt till vårt 

 land, pågår en organiserad kamp, hvars mål är djurels full- 

 komliga utrotande. 



Med dessa fakta för ögonen måste vi fråga oss, om vi uti 

 våra offentliga samlingar äga tillräckligt material af de omtalade 

 djurarterna, ett material, som äfven när engång färska exemplar 

 icke vidare kunna erhållas, dock möjliggör ett studium af dessa 

 former. Att ett sådant material främst bör sökas vid central- 

 härden för de zoologiska studierna i vårt land, uti Universite- 

 tets zoologiska museum, är själffallet. Granskar man emellertid 

 våra samhngar i detta afseende, så blir resultatet ganska ned- 

 slående. Af finska bäfrar äga vi endast några fragment, af de 

 öfriga omnämnda djuren ett eller ett par uppstoppade exemplar, 

 något skelett, samt en eller några få ofta mer eller mindre 

 defekta skallar. Och dock behöfves, för att t. ex. utröna huru- 

 vida de hos oss förekommande exemplaren af skilda djurarter 

 med afseende på underordnade karaktärer skilja sig från andra 

 länders former af samma art, m. fl. dylika spörsmål, ett så 

 stort antal exemplar som möjligt. Framför allt borde äfven 

 material för anatomiska undersökningar finnas, d. v. s. uti sprit 

 eller 2 % formalinlösning konserverade kroppar, kroppsdelar 

 och organ. — Upprepade gånger har det händt, att utländska 

 forskare vändt sig till vårt museum med anhållan om under- 

 sökningsmaterial af någon hos oss vanlig art, men har deras 

 begäran tyvärr icke kunnat uppfyllas. 



Det är nu vår plikt mot vetenskapen och framtiden att, 

 medan tid är, förse oss med ett så rikligt och fullständigt ma- 

 terial som möjligt af alla våra däggdjursarter. 



Zoologiska museet vänder sig därför till allmänheten med 

 en anhållan att densamma ville genom att till museet inlämna 

 hela djur, skinn, skelett eller skelettdelar, främst skallar, äfven 

 som skilda organ understöda dess sträfvanden. Denna uppma- 

 ning riktas särskildt till landets lärare i naturalhistoria, hvilka 



4 



