9. IV. 1904. Nordling, OrnitoJogisk resa till Finska viken. 121 



Redan den 19 maj började dimma och ihållande regn 

 blifva torhärskande, och denna väderlek fortfor oafbrutet de föl- 

 jande dagarna, sålunda omintetgörande vidare observationer om 

 fåglarnes flyttning. 



Af ofvanstående tabell synes, att det öfver Högland i rikt- 

 ning från väster till öster gående vårsträcket bär en enbart 

 marin prägel, enär alla i denna riktning flyttande fåglar tillhöra 

 simfåglarnas ordning. Äfven ett i riktning från söder till norr 

 gående vårsträck synes äga rum, ehuru jag själf, för den långt 

 framskridna årstidens skull, angående detta var i tillfälle att 

 anteckna ännu mindre än beträffande det nyss omtalade. Dock 

 kunde jag enligt meddelanden af folkskoleläraren E. Elenius 

 och handlandesonen E. Penttilä, hvilka hvardera äro goda 

 fågelkännare och observatörer, göra mig en föreställning om 

 sträcket i hvardera riktningen. Däremot syntes icke allmogen 

 veta mycket af ett sträck i riktning från S till N, antagligen 

 därför att de arter, som frekventera detsamma, hufvudsakligen 

 tillhöra Passeres och sålunda för den hafva en ringare betydelse. 

 Egendomligt nog kände hvarken Elenius, Penttilä eller allmo- 

 gen någon enda vadare som representant bland de sträckande 

 fåglarna. Häraf kunde man draga den slutsats, att vadarsträc- 

 ket följer hvardera stranden af Finska viken utan att i nämn- 

 värd grad besöka från stranden så aflägsna öar som Högland. 

 Då ön dessutom är i afsaknad af för vadare lämpliga lokaler' 

 frestas dessa ej häller till att rasta därstädes och blifva sålunda 

 ännu mindre märkbara vid sträcket. Faktum synes vara, att 

 jämförelsevis få representanter af de flyttande fågelarterna välja 

 en så maritim väg som den öfver Högland klarligen är. Så 

 berättade handlandesonen E. Penttilä, som varit i tillfälle att 

 observera vårflyttningen öfver Haapasaaret ögrupp utanför Kotka, 

 att det öfver Högland pågående sträcket till individantal och 

 artrikedom är alldeles obetydligt, jämfördt med vårsträcket öfver 

 Haapasaaret. 



Då drifisen ännu fortfarande blockerade öns bägge ham- 

 nar, var det omöjligt för mig att lämna ön och söka mig ett 

 tacksammare fält för observationer. Det återstod sålunda ej 



