156 Ordtorandens årsberättelse. 13, V. 1904. 



resultat och sedan skrida till förnyad verksamhet. Vintern är 

 öfverstånden, dess vetenskapliga skördar äro införlifvade med 

 de tidigare insamlade, och de tryckta afhandlingarna kringsän- 

 das åt alla håll. Våren medför sålunda en afslutning af en 

 del arbeten. Men våren ger därjämte impulser till andra, ty då 

 det gamla lägges ad acta kommer nog nytt i stället, såväl i 

 naturen som i forskningen. Därigenom lefver det hela, om ock 

 enskildheterna växla. Så lägges äfven den ena generationen af 

 arbetare undan, och de toma platserna fyllas af den nästföl- 

 jande, af yngre, som växa upp. Med glädje se vi äldre att till- 

 växten uppenbarligen är riklig, lifskraftig och förtröstansfull. 

 Framliden ter sig därigenom förhoppningsfull också för dem, 

 som lämna arbetsfältet. 



Så tedde den sig för den älste af våra under året bort- 

 gångne ledamöter Anton Gabriel Blomqvist, som i går afslu- 

 tade sin verksamma och samhällsnyttiga lefnad i en ålder af 68 

 år och sedan år 1859 varit medlem af Sällskapet. Om honom 

 har prof. Norrlin delgifvit mig följande minnesord : 



»Närmast är Blomqvist känd för sin djupt ingripande och 

 enastående betydelse för det finska forstväsendet och vår forst- 

 liga litteratur. Då på 1850-talet styrelsen beslöt att ställa våra 

 vidsträckta kronoskogar under forstnärlig vård och förvaltning 

 samt för utbildande af härtill nödiga forstmän grundade Evois 

 forstinstitut, utnämndes Blomqvist år 1861 till dess förste 

 lärare i forstvetenskap. Han kvarstod i denna egenskap, först 

 som lektor, och sedan år 1870 som direktor för institutet ända 

 till medlet af förlidne år, då sjukdom nödgade honom att afgå. 

 Med öfverlägsen insikt och aldrig svikande hängifvenhet ledde 

 han under mer än 40 år undervisningen i detta och närstående 

 ämnen, och hela vår nu verkande forstmannakår har sålunda 

 utbildats under hans ledning. 



Jämsides med denna lärareverksamhet utförde Blom- 

 qvist ett icke mindre maktpåliggande vetenskapligt arbete, 

 nämligen utredning af våra skogar och forstligt viktiga trädslag. 

 För sådant ändamål företog han talrika forskningsresor i eget 

 och angränsande länder. Särskildt åren 1867 — 1869, då först- 



