13. V. 1904. Ordförandens årsberättelse. 159 



Genom sina egna studier kom Mela till klar uppfattning 

 af de svårigheter en ung nybegynnare då för tiden mötte på 

 grund af bristen på handböcker för bestämmande af djur- och 

 växtarter. För honom, som under unga studentår själf genom- 

 lefde våra i »språkfrågan» mest hetsiga tider, hvari han per- 

 sonligen ifrigt deltog, måste frågan om handböcker främst gälla 

 de finskspråkiga. Själf hade han finskan först i andra hand 

 som modersmål. Med förståndig beräkning begynte han redan 

 under lappländska resan 1867 att ur naturkunniga allmoge- 

 mäns mun anteckna artnamn och folkets termer för olika be- 

 grepp, nödvändiga i en exkursionsbok. Redan då fanns »Suo- 

 men Kasvio», som Lönnrot utgifvit, h varför Mela rik- 

 tade sina ansträngningar på åstadkommandet af en »Fauna 

 fennica; Suomen Eläimistö nuorisolle», som utkom redan 1872, 

 omfattande vertebraterna, förutom fiskarne. Arbetet utvidgades 

 sedermera till den fullständiga handbok »Suomen luurankoiset», 

 som allt från 1882 utgjort stommen för kunskapen om våra 

 vertebrater, värdefull icke blott påsom handbok utan som veten- 

 skaplig källskrift, särskildt beträffande geografiska utbredningen, 

 och ofta citerad äfven i utländska författares arbeten. Faunan 

 efterföljdes 1877 af en »Lyhykäinen kasvioppi ja kasvio, kou- 

 luja varten», hvaraf andra upplagan utkom 1884. I den tredje 

 upplagan åtskildes läroboken och floran, den förra utkom 1892, 

 samt i nya upplagor 1897 och 1900, hvarjämte »Suomen 

 koulukasvio» utkom 1895 och 1897. Bristen på en finsksprå- 

 kig zoologisk lärobok sökte Salonen, en nära vän till 

 Mela, fylla, och den senare drog år 1880 försorg om bokens 

 illustrerande genom en Atlas, men det visade sig fördelaktigare 

 att han 1899 utgaf en rikt illustrerad »Koulun eläinoppi». 



Det är själfklart att denna rastlösa verksamhet såsom läro- 

 boksförfattare och Mela's stora förmåga på detta håll skulle 

 bära rika frukter inom de ungas led, och många äro de, som 

 varit honom tacksamma derför. Arbetet var honom kärt; och 

 ännu då sjukdom brutit hans arbetskrafter höll han ifrigt på med 

 utarbetandet af en ny upplaga af »Kasvio», hvilken blef nästan 

 tryckfärdig innan han den 3 febr. 1904 slutade sin bana. »Suo- 



