176 Forssell, Echinorhynchus semermis n. sp. 13. V. 1904. 



göras för densamma för att påvisa, att den faktiskt utgör en 

 ny art och icke kan identifieras med E. strumosus. Vid ett 

 annat tillfälle hoppas jag kunna inlämna en utförligare beskrif- 

 ning öfver den nya arten, dess utbredning bland Finlands fiskar 

 och några andra frågor, som beröra densamma. 



Echinorhynchus semermis är med utstjälpt snabel ungefär 

 3 ä 3,5 mm lång. Den längsta af mig uppmätta E. strumosus 

 var med utstjälpt snabel 5,5 mm lång. Hos båda arterna äro 

 hanne och hona i det närmaste lika stora. Kroppsformen hos 

 E. semermis afviker betydligt från den hos E. strumosus. 

 I främre delen af kroppen äro de båda uppsvällda, men bak- 

 kroppen är hos E. semermis obetydligt längre än den uppsvällda 

 delen och i förhållande till sin längd ganska tjock, medan bak- 

 kroppen hos E. strumosus är dubbelt så lång som den upp- 

 svällda främre delen och i förhållande till sin längd mycket 

 smal. E. semermis är kort och knubbig, E. strumosus däremot 

 lång och slank. 



Med afseende å taggbeklädnaden på kroppen förete de 

 båda arterna betydande olikheter. Efter den koniska, tagglösa 

 halsen vidtager taggbeklädnaden, som på den uppsvällda delen 

 af kroppen har ungefär samma utbredning hos hvardera arten, 

 d. v. s. den sträcker sig rundt omkring kroppen på den främre 

 hälften af den uppsvällda delen och inskränker sig småningom 

 allt mer på dess bakre hälft, så att taggbeklädnaden vid den sma- 

 lare bakkroppens början är inskränkt till ena sidan af kroppen. Hos 

 E. semermis fortsattes taggbeklädnaden sedan på ena sidan ända 

 till genitalporus, som finnes i yttersta spetsen och utbreder sig 

 där åter rundt omkring ändan af bakkroppen. Bakkroppen är 

 sålunda till största delen af sin längd taggbeklädd på ena sidan, 

 ungefär till hälften af dess omkrets ; däraf artnamnet sem- 

 ermis {= semiermis af semi och arma). Annorlunda förhåller 

 sig bakkroppens taggbeklädnad hos E. strumosus. Där sträcker 

 den sig på ena sidan ungefär till bakkroppens halfva längd eller 

 något därutöfver och upphör sedan helt och hållet för att hos 6 

 åter uppträda i yttersta ändan, medan hos $ bakkroppens se- 

 nare hälft är alldeles tagglös. Så är åtminstone regel hos $. 



