8. IV. 1911. O. M. Reuter, De palearktiska arterna af släktet Notostira. 125 



betecknas såsom species. Ty en af de fordringar, Seme- 

 nov-Tian-Shansky uppställer för ras- eller subspeciesbe- 

 greppet, är, att stamformen alls icke förekommer inom samma 

 område eller ock blott längs gränserna däraf. De båda hittills 

 s. k. varieteterna af N. erratica uppträda däremot, om än 

 under olika årstider, i samma, mycket vidsträckta geogra- 

 fiska område, och de förekomma äfvenledes långt in i det 

 territorium, som bebos af N. caucasica. Den enda af de 

 fyra ofvan omtalade Notostira-iormernsi, hvilken fortfarande 

 kunde betraktas icke såsom en art, utan blott såsom en ras, 

 är den N. caucasica närastående N. poppiusi, som tills vidare 

 icke är funnen annorstädes än på Alexanderskedjan och vid 

 Samarkand i Turkestan, och hvilken blott genom ärggrön 

 färg, brist på teckningar och genom antennernas olikartade 

 behåring afviker från nyss nämnda art. 



Det resultat, till hvilket undersökningarna ledt, anser 

 jag mig sålunda kunna sammanfatta på följande sätt. Inom 

 den palearktiska regionen förekomma fyra olika former af 

 släktet Notostira, af hvilka åtminstone tre böra betraktas 

 såsom särskilda species: N. erratica L. (=- erratica var. vire- 

 scens Fieb.), N. ochracea Schumm., mihi (= erratica var. ochra- 

 cea Fieb.) och N. caucasica Kol.; beträffande den fjärde for- 

 mens, N. poppiusi Kiritsch., artberättigande har jag ej kunnat 

 bilda mig någon definitiv åsikt. I alla händelser är den 

 åtminstone en starkt differentierad ras (subspecies) af N. 

 caucasica. 



Släktet Notostira erbjuder ett icke ringa intresse såsom 

 företeende exempel på en jämförelsevis ganska nyss afslu- 

 tad artbildning, och har jag därför trott mig genom en ut- 

 förligare framställning af detta förhållande kunna taga Säll- 

 skapets uppmärksamhet i anspråk. Samtliga hithörande species 

 tillhöra den kategori af arter, hvilkas gemensamhet i här- 

 stamning är starkt iögonenfallande. Omöjligt torde vara 

 att med full säkerhet beteckna den ena eller andra af de 

 tre ofvannämnda arterna såsom en grundform, från hvilken 

 de öfriga skulle utgått. Antagligt är, att de alla differen- 

 tierat sig från en och samma, numera icke existerande stam- 



