14 



Brofeldt, Epämuodostuneista hauenpäistä. 7. X. 1911. 



ressä olevasta kuvasta saattaa huomata (kuv. 1). Etäisyys 

 alaleuan kärjestä kiduskannen takareunaan oli 15.5 cm ja 

 silmäterän keskustasta yläleuan kärkeen 6.5 cm sekä ala- 

 leuan kärkeen 9.4 cm. Yläleuan alareuna, joka ulottui juuri 

 yhtä kauaksi kuin kielen kärki, oli kehittynyt siten, että se 

 tasan liittyi alaleuan puolella oleviin syvennyksiin ja poimui- 

 hin, joten kala saattoi täydellisesti sulkea suunsa. Ettei 

 tämä leukojen luonnoton kehittyminen paljonkaan näyttänyt 

 kalaa häiritsevän, osoitti kalan lihavuus ja runsas ravinto 

 suolistossa. Kun haukea paikkakuntalaisille näyttelin, va- 



Kuv. 1. Hauen epämuodostunut pää. 



kuuttivat he, ettei moista otusta siellä vielä koskaan oltu 

 nähty eikä sellaisesta kuultu puhuttavankaan. 



Meidän vesistämme on ennenkin saatu tällaisia „koiran- 

 kuonolaisia" (Mopskopf): kaloja, joiden yläleuka on tavallista 

 paljon lyhyempi ja jyrkästi koukistunut. Turskassa tämä ilmiö 

 ei kuulu olevan niinkään perin harvinainen (Harry Feder- 

 ley, Monströsa torskar, Medd. af Soc. pro Fauna et Flora 

 Fenn. 34, 1907—1908, s. 68—74). Sitäpaitsi on G. Gott- 

 berg (Lumpenus lampetriformis, Medd. af Soc. pro Fauna et 

 Flora Fenn. 36, 1909—1910, s. 47—48) tavannut kaksi täl- 

 laista muotoa tutkimassaan 800:ssa limakalassa ja D. A. Wik- 

 ström (Mopsform af Acerina cernua, Medd. af Soc. pro Fauna 

 et Flora Fenn. 1902 — 1903, s. 9) yhden samantapaisen kiisken. 



Näin epämuodostuneita haukia ei tietääkseni meidän kir- 

 jallisuudessamme ennen ole selitetty. Muualla niitä kyllä on 

 tavattu; niinpä esim. prof. H of er esittää kirjassaan „Hand- 



