4. V. 1912. O. M. Reuter, De entomologiska sommarexkursionerna. 95 



mindre starkt utpräglade melanismen helt enkelt är beroen- 

 de blott på individernas olika ålder eller om den härrör 

 från den olika beskaffenheten af det vatten, i hvilket de 

 lefva. Och slutligen är kunskapen om detta märkvärdiga 

 insektsläktes utbredning resp. nordgräns i våra vattendrag 

 fortfarande alldeles otillfredsställande, i det det blifvit fun- 

 net blott på ett par lokaler i östra Finland, ehuru det utan 

 tvifvel, då det förekommer äfven i Sverige, har en betyd- 

 ligt vidsträcktare utbredning. De hittills antecknade fyn- 

 den hafva äfven blifvit gjorda alldeles tillfälligtvis och arten 

 aldrig formligen eftersökts hos oss. Jag tager mig 

 därför friheten att ännu en gång rekommendera den till 

 alla deras uppmärksamhet, hvilka syssla med vår vatten- 

 fauna, och hänvisar till min uppsats i Sällskapets Medde- 

 landen för maj 1911. 



2. Vid samma möte redogjorde jag för de europeiska 

 arterna af vägglusfamiljen (Cimicidae) och de olika lokali- 

 teter, där de hos oss borde eftersökas, nämligen i kanin- 

 stall, hönshus, dufslag, svalbon, tillhöriga såväl Hirundo 

 urbica som H. riparia, i ihåliga träd, där fåglar häcka eller 

 läderlappar bo, samt i dessa sistnämnda djurs natt- och 

 öfvervintringsläger i vissa delar af våra egna bostäder. 

 Glädjande nog hafva dessa anvisningar uppmärksammats af 

 åtminstone en af Sällskapets medlemmar, student A. We- 

 ge 1 i u s, och detta med det oväntade resultat, att en all- 

 deles ny Cimex-SLvt, den af P o p p i u s nyligen beskrifna C. 

 vespertilionis, blifvit upptäckt. Detta lyckliga fynd borde 

 vara ägnadt att sporra äfven våra andra entomologers in- 

 tresse för nämnda insektgrupp. C. vespertilionis upptäcktes 

 hos Vespertilio mystacinus, under det den förut från Europa 

 bekanta C. pipistrelli blifvit funnen hos en annan läderlapps- 

 art. Och omöjligt är icke, att en närmare undersökning af 

 våra läderlappars boningar — en undersökning, som hittills 

 blifvit alldeles försummad — skall ådagalägga, att skilda 

 arter af denna däggdjursfamilj äfven hafva hvar sin skilda 

 vägglus-art såsom inhysing i dem. Då för öfrigt C. vesper- 

 tilionis står vår vanliga viigglus, C. lectularius, så nära, att 



