13. V. 1912. Ordförandens årsberättelse. 111 



af arbetena beröra allmänna principfrågor eller ge anled- 

 ning till diskussion om dylika. Möjligen kunde något tyckas 

 blott med hänsyn till utgångsmaterialet och de första un- 

 dersökningarna höra den finska faunan och floran till. Men är 

 det en gång så, att forskare sökt och jämväl nått allmänna 

 vetenskapliga resultat genom finskt material, så böra arbe- 

 ten härom ingalunda anses vara för vårt samfund och för 

 vårt land främmande. 



Ty ifall exempelvis vår inhemska djurvärld gett an- 

 ledning till försök att enligt naturlig förvantskap systema- 

 tiskt gruppera våra arter, så fordrar redan systemets egen- 

 skaper att de pröfvas också i vidsträcktare skala; resul- 

 taten häraf återverka naturligtvis då äfven på det finska 

 materialet. Också arternas geografiska utbredning hos oss 

 och deras lokala uppträdande härstädes ter sig i annat ljus, 

 ifall man känner huru de närmaste släktingarna förhålla 

 sig i andra länder; i anledning häraf uppdyka nämligen för 

 vår hemforskning helt nya problem. Alldeles detsamma 

 kan sägas om vanliga ekologiska spörsmål. Och då ju dessa 

 på det intimaste sammanhänga med morfologiska och ut- 

 vecklingshistoriska problem, så är man härmed helt inne 

 på området för biologin, — ordet taget i djupare betydelse. 

 En utredning, som har sin första rot uti inhemsk fauna eller 

 flora, kan sålunda växa ut därhän, att den bär mogen frukt 

 långt in på teorins område. 



För min del hälsar jag med glädje att dylika allmänna 

 frågor behandlats uti vårt Sällskaps förhandlingar, så myc- 

 ket hellre som föredragen stått i nära beröring med vår 

 fauna och flora. Under samfundets ganska långa tillvaro 

 ha forskningsuppgifterna för zoologin och botaniken i ofant- 

 lig grad vidgats, och hand i hand härmed måste också for- 

 dringarna på utredningen af vår fauna och flora utvecklas. 

 Det vore ju både kortsynt att icke märka omgestaltningen 

 och korttänkt att ej inse nödvändigheten att följa med tidens 

 fordringar. Visserligen kunna ej alla deltaga, men de som 

 äro i stånd därtill må taga saken om hand, dock så, att 

 alla fortfarande hålla ihop som ett helt och endast arbetet 



