16 Waorentaus, Pohjanlahden rannikkoplanktoni. 2. XI. 1912. 



suolapitoisuus elok. 24 p:nä otetun pintavesinäytteen mukaan 



1.55 %o. 



Planktonin kesäk. — elok. aikana muodostavat pääasialli- 

 sesti diatomaseeit ja rotatoorit. Erittäin runsas (ccc) on 

 Chaetoceras bottnicum ja runsas (cc) Diatoma fenue. Chae- 

 toceraksella kiinnittyneenä esiintyy läpi kesän runsaasti eräs 

 Vorticella-laji, mikä avonaisessakin meressä on Pohjanlahden 

 pohjoisessa osassa laajalle levinnyt. Rotatooreista varsinkin 

 heinäk. ja elok. näytteissä Änuraea aculeata ja Ä. cochlearis 

 esiintyvät erittäin runsaasti (ccc) ja muodostavat zooplank- 

 tonin pääosan. Kesäk. näytteissä taasen kopepodien nuoruus- 

 asteet ja naupliukset ovat vallitsevina, samoin runsas (cc) on 

 Bosmina maritima ja verrattain runsas (c) Eurytemora hi- 

 rimdoides. Myöhemmin kesällä esiintyvät kladoseerit ja ko- 

 pepodien nuoruusasteet joko yksittäin (+) tai harvinaisina (r), 

 täysikasvuiset kopepodit myöhemmin otetuista pintanäytteistä 

 kokonaan puuttuvat, mikä saanee selvityksensä siitä, että ne 

 yleensä lämpimän veden aikana päivisin pysyttelevät syvem- 

 missä vesikerroksissa. 



Ollen avonainen merenlahti liittyy Tauvonlahden plank- 

 toni lähinnä viereisen avonaisen meren planktoniin. Useat 

 varsinaiset makean veden muodot, mitkä avonaisesta merestä 

 puuttuvat, vaan jotka toisissa käsiteltävänä olevissa lahdissa 

 esiintyvät, puuttuvat täältäkin tai esiintyvät harvinaisina. 

 Toiselta puolen taasen muutamat murtoveden muodot esiin- 

 tyvät joko yksistään Tauvonlahdessa tai ainakin runsaammin 

 kuin toisissa lahdissa. 



Säikänlahti. 64° 47'— 24" 38'. Edellä kuvatusta Tau- 

 vonlahdesta eroittaa Tauvonniemen eteläosalla kulkeva lento- 

 hiekkaharjanne n. 1 km pituisen ja V2 km levyisen ranta- 

 järven, Säikänlahden. Nykyisin on Säikänlahti Tauvonlahden 

 yhteydessä vain matalan Kurkunojan kautta. Ennen on yhteys 

 ollut avonaisempi, mutta nopea maatuminen ja tuulen juok- 

 suttama hiekka ovat lahden sulkeneet melkein kokonaan. 

 Kuitenkin vielä nytkin Kurkunojan kautta merivesi korkean 

 veden aikana tunkeutuu lahteen ja taasen vesimenon aikana 

 virtaa ulos. Veden kokoomus on siis riippuvainen läheisestä 



