5. IV. 1913. R. Palmgren, Revidering af nu gällande jaktlag. 137 



dessa samt i samma syfte prisgifvit dem åt menige mans 

 godtycke. Den 10 § i nu gällande jaktlag lyder som följer: 



„Skadedjur, som hvar helst det vara må i fritt tillstånd 

 tillfälligtvis af någon anträffas, får af honom dödas eller fån- 

 gas och behållas. 



Skadedjur enligt denna förordning äro: björn, varg, lo, 

 järf eller filfras, räf, mård, hiller, mänk, utter, insjösäl, kungs- 

 örn, hafsörn, berguf, hökuggla, fjälluggla, alla till hök-, 

 falk- och vråksläktena hörande fåglar, fiskgjuse, hafstrut, 

 labb, lom, dopping, hafstjäder, korp, kråka, skata, nötskrika 

 och lafskrika." 



En senare tids forskning har emellertid tydligen ådaga- 

 lagt, att de flesta roffåglar ur ren landtmannasynpunkt 

 äro nyttiga, ja, många af dem tillhöra jordbrukarens allra 

 bästa vänner i kampen mot skadliga smågnagare. Jordbru- 

 ket och skogshandteringen utgöra dock våra modernäringar 

 och borde väl i en fråga som denna, hvilken intimt berör 

 deras egna ekonomiska intressen, få fälla utslaget. Detta 

 är som sagdt i vår jaktlag icke alls fallet. Och sålunda 

 kommer det sig, att bland andra gagnfåglar den såsom 

 möss- och sorkutrotare outtröttliga och ovärderliga torn- 

 falken enligt nu gällande jaktbestämmelser fått sin plats 

 anvisad i samma kategori som vargen! Beträffande våra 

 kråkfåglar åter ha likaså de senaste årens undersökningar 

 gifvit vid handen, att äfven de i inlandet för jordbrukaren 

 och forstmannen utgöra en god fält- och skogspolis, utan 

 hvilken man säkerligen stode vanmäktig i kampen mot 

 härjande skadeinsekter och dessas larver. 



Med insikt härom har man i kulturländerna skyn- 

 dat att revidera sina åldriga jaktbestämmelser. Så utkom 

 år 1912 i Sverige en ny lag om rätt till jakt, hvilken i 

 bredd med vår företer anmärkningsvärda och glädjande 

 framsteg, om än den ännu i många stycken är konservativ 

 och ensidig. I Tyskland har man redan fått till stånd en 

 allmän „djurskyddslag", baserad på sakkunniga forskares 

 undersökningar öfver olika arters ekologiska förhållanden 

 och med särskildt afseende fäst vid deras landtbruksekono- 



