(675) OM KUBIKMASSA OCH FOR.M HOS GRANAR AV OLIKA KÖRGRENINGSIVP. 49 



till deras i allmänhet obetydliga dimensioner och låga kubikmassa. I 

 överensstämmelse härmed representera /-granarna ofta nog en relativt 

 hög medelformklass. Från 8 olika bestånd ha /-granar blivit föremål 

 för närmare uträkning och representera de härvid i 2 fall (25 °o ) högsta 

 och i likaledes 2 fall (25 %) näst högsta medel-formklassen, i vardera 

 I fall (12,5 °o) komma de i fråga om medel-formklasserna i 6:te, 7:de, 

 8:de och gide rummen. 



Några ord må här även nämnas om de uppritade kurvorna. I stort 

 sett torde man nog kunna säga, att de för huvudtyperna visa ett någor- 

 lunda jämnt förlopp, mer eller mindre överensstämmande med binominal- 

 kurvans. I de fall, då materialet varit störst, blir överensstämmelsen 

 med binominalkurvan också den bästa. Se vi exempelvis på de för 

 Malingsbo-beståndet n:o 8 uppritade kurvorna för 70 rena kamgranar, 

 204 borstgranar, 54 bandgranar och 60 plangranar, visa de alla ett 

 tämligen jämnt och relativt idealiskt förlopp. Även de för beståndets 

 60 rtc-granar uppritade kurvorna äro här tämligen jämna. Om rt'c-kurvorna 

 visa ett mindre jämnt förlopp, är ju dock ej annat än i sin ordning; två- 

 eller tretoppiga kurvor för mellanformerna mellan tvenne enhetliga huvu d- 

 typer vore ju just vad man kunde vänta: de mera r-lika individen borde ju 

 koncentrera sig kring ett lägre medelvärde och de mera ^^-lika kring ett högre. 

 Genom addition av de två kurvornas (den för de mera f-lika och den för de 

 mera rt-lika av ^^f-granarna) plus- och minus-varianter uppkommer lätt en 

 höjning av själva rt^-kurvan mellan c- och rt-höjdlägena. En dylik höj- 

 ning kan också bero på rikligare förekomst av renare mellanformer mel- 

 lan a- och r-granar, vilka mellanformer gruppera sig kring ett medel- 

 värde mellan medelvärdena för de mera r-lika och de mera ^?-lika ac- 

 granarna. Ett närmare studium av de för de olika bestånden uppritade 

 kurvorna skall visa, att i flere fall dylika ansatser till 2- eller flertoppighet 

 kunna spåras just hos ^?r-kurvorna. Att band- och plangranarna ofta 

 förete mer eller mindre oregelbundna oeh mångtoppiga kurvor får helt 

 säkert tillskrivas deras relativt ringa individtal. Då ett större antal in- 

 divid tillhörande dessa typer undersökts, ha kurvorna även för dem 

 blivit relativt jämna. De i stort sett regelbundna och jämna kurvorna 

 tyda bestämt på, att de uppställda huvudtyperna äro jämförelsevis en- 

 hetliga, och att till dem hänförts jämförelsevis likartade förgreningsformer. 



Slutligen må här något diskuteras ålderns och markbeskaffenhetens in- 

 verkan på de olika förgreningstypernas uppträdande och utveckling. Av 

 tabell I framgår, hurusom kamgransartade granar förekomma i någor- 

 lunda stort antal inom alla de undersökta bestånden. Det lägsta procent- 

 talet, 20,8 X, nå de i Malingsbo-beståndet n:o 4, en c:a loo-årig, moss- 

 rik och växtlig granskog, det högsta, 46,5 %, i Sundsmarken-beståndet, 



