(7j MARKKLORANS ANALYS PA OBJEKTIV GRUND. I35 



det starkt låggallrade beståndets grundyta. Vid denna och ännu star- 

 kare gallringsgrader antog markfloran en yppighet, som måste tyda på 

 tämligen vittgående såväl fysiska som kemiska förändringar i själva 

 marken, och som i avsevärd grad måste betraktas som hinderlig så väl 

 för en naturlig återväxt som för kultur. Ur Ijustillgångssynpunkt in- 

 trädde denna ofördelaktiga utveckling av markfloran, när beståndet hade 

 glesställts så, att beståndsljuset utgjorde mera än 40 % av det normala 

 dagsljuset. 



På liknande sätt som av ovanstående framgår har ClESLAR studerat 

 markflora och ljustillgång i silvergrans- och svarttallsbestånd. I alla fal- 

 len har marken vid försökens anläggning praktiskt sett endast varit täckt 

 av ett mer eller mindre mäktigt förnalager, någon egentlig markflora 

 har icke förekommit, och beståndens slutenhet har dessutom varit jämn. 

 Allt detta är omständigheter, som i hög grad måste anses underlätta 

 en undersökning på detta område. Vid en jämförelse härmed blir sam- 

 ma studium överflyttat till våra egna skogar med deras ojämna och luc- 

 kiga bestånd och deras redan skarpt utpräglade markbetäckning betyd- 

 ligt mera invecklad. Bestånd, fullt jämförliga med de av ClESLAR un- 

 dersökta, äga vi visserligen bland våra spontana bokskogar; de na- 

 turliga barrskogarna däremot äro betydligt ljusare, endast kulturbestånd 

 torde kunna erbjuda någon motsvarighet. Hos oss knyter sig sålunda 

 det största intresset till den mest representerade skogstypen, de mossrika 

 tall- och granskogar, i vilka markbetäckningens fysiognomi i främsta 

 rummet präglas av de talrikt förekommande risen, blåbär, lingon, ljung, 

 linnea m. fl. Att inom dessa formationer kunna fastställa, de föränd- 

 ringar, som inträda efter beståndens utglesande, kräver helt naturligt ett 

 större arbete. 



Metoder för analys av växtsamhällena. 



Redan i det ursprungligen fastställda formuläret till ståndorts- och be- 

 ståndsbeskrivning över försöksanstaltens tillväxtytor inrymdes en särskild 

 plats åt markfloran. Planen för denna beskrivning uppgjordes i huvud- 

 saklig överensstämmelse med den instruktion i berörda hänseende, vilken 

 blivit antagen vid de tyska försöksanstalterna (Ganghofer, sid. i), men 

 markfloran tillmättes större vikt så till vida, att en mera ingående analys 

 av densamma i enlighet med den hos oss brukliga HULTSKA ståndortsanteck- 

 ningsmetoden infördes. Även vid det av den naturvetenskapliga avdel- 

 ningen bedrivna studiet av skogstyperna har den rationellt utförda stånd- 

 ortsanalysen intagit en framskjuten plats, och den bild, som härigenom 



