(9) MARKKLORANS ANALYS PÅ OBJEKTIV GRUND. I37 



i2-gradig skala, men vid bearbetningen av sitt material fasthöU han icke 

 vid denna, förmodligen på grund av de praktiska svårigheter, som mötte 

 för dess konsekventa tillämpande. Ymnighetsskalan omfördes därför till 

 en 5-gradig, och de olika graderna betecknades sålunda: enstaka, 

 spridd — sedermera (HULT II, sid. i86) ersatt med det lämpligare 

 tunnsådd — strödd, riklig samt ymnig eller täckande. 



Det för formationens fysiognomi i första hand bestämmande var icke 

 de s. k. grundformernas eller arternas ymnighetsgrader utan vegetationens 

 översta, täckande skikt. För att på ett bekvämt sätt kunna karaktärisera 

 detta införde HULT (I, sid. 64) en skiktindelning med ungefärliga mått för 

 de olika skiktens övre gräns, från marken räknat. Det understa .skiktet, 

 bottenskiktet, når i allmänhet endast upp till 3 cm. Det på detta 

 följande fältskiktet slutar vid 8 dm:s höjd över marken och sönder- 

 faller i sin tur i tre avdelningar: lägsta, mellersta och högsta fält- 

 skiktet med sina övre gränser vid resp. i, 3 och 8 dm. Över detta 

 höjer sig snårskiktet till 2 m. samt lågskogsskiktet till 6 och hög- 

 skogsskiktet till 15 m. — Den sista höjdgränsens fixerande på sätt 

 som skett är uppenbarligen beroende därav, att HuLT utförde sina un- 

 dersökningar inom områden (nordligaste delen av Österbotten och västra 

 delen av Kemi lappmark), där högre skog saknades. — Av de urskilda 

 grundformerna komma på bottenskiktet huvudsakligen mossor och lavar, 

 på fältskiktena fördela sig gräs, örter och ris, på snårskiktet buskarna 

 och på skogsskikten barr- och lövträd. 



För att på ett åskådligt sätt framställa den bild av en formation, som 

 genom användande av skiktindelning och ymnighetsgrader erhålles, har 

 Hult valt en grafisk metod. Formationen betecknas med en kvadra- 

 tisk figur, som uppdelas i horisontala och vertikala fält. De förstnämnda, 

 7 stycken till antalet, åskådliggöra den vedertagna skiktuppdelningen. 

 De senare, som äro 5, beteckna ymnighetsgrader och avsättas från 

 vänster till höger sä, att åt varje högre grad tillmätes ett dubbelt sä 

 brett fält som åt den närmast lägre. Härigenom framstår den relativa 

 vikten av de olika yninighetsgraderna klarare. I figurens yttersta ko- 

 lumn till höger införas för varje skikt de grundformer (betecknade med 

 romerska siffror), som där finnas representerade. I denna grafiska fram- 

 ställning blir det sålunda de olika grundformernas sammanlagda frekvens 

 i varje skikt, som kommer till uttryck; uppskattningen av denna grun- 

 dar sig dock i första hand på en undersökning av ymnigheten för varje 

 enskild art. För att beteckna den ymnighetsgrad, i vilken ett visst skikt 

 är företrätt, ifylles detsamma på figuren sä långt åt höger, som den 

 ifrågavarande ymnighetsgraden sträcker sig. 



På svensk sida fick den HULISKA formationsanalysen en livlig an- 



