(19) MARKFLORANS ANALYS PÅ OBJEKTIV GRUND. I47 



m. i kvadrat och lägges så, att rutor fortfarande falla på baslinjen. Det 

 torde även utan vidare inses, att det med ett kvadratiskt förband aldrig 

 är möjligt att bringa den verkligen skattade arealen att sammanfalla med 

 provytans, om denna senare utgöres av en oregelbunden, snedvinklig 

 figur. Men det torde också vara klart, att den fullständiga överensstäm- 

 melsen i storlek mellan dessa båda ytor är en sak av underordnad vikt, 

 då vegetationen på båda sidor om ytgränsen är densamma. Vill man 

 uppnå en överensstämmelse, skulle man för varje särskilt tillfälle nödgas 

 använda olika förband, kanske även med ojämna metertal, vilket givet- 

 vis gör undersökningen i fältet mera tidsödande utan motsvarande vinst. 

 Av vikt är däremot, att man vid revision av provytorna använder sam- 

 ma förband, udagt så, att det verkligen blir en och samma areal, som 

 för varje gång undersökes. — Slutligen bör påpekas, att rutor, som fal- 

 lit på provytornas hörnpunkter i allmänhet blivit lämnade utan avseende 

 vid undersökningen. Dessa hörn äro nämligen markerade genom djupa 

 diken i marken, varför växttäcket på dessa punkter blivit avsevärt rub- 

 bat eller fullständigt förstört. 



Den floristiska analysen av rutorna har utförts på ett ingående sätt. 

 Jag har sålunda bemödat mig om att erhålla en fullständig bild av vege- 

 tationen och har därför ägnat lika stor uppmärksamhet åt bottenskiktets 

 lifsformer (mossor och lavar) som ät den högre floran'. För varje ruta 

 har upprättats en fullständig arthsta. Frekvensprocenten för de olika 

 arterna låter sig med ledning av det så erhållna materialet lätt beräknas. 

 Detta tal ger otvivelaktigt ett mycket gott uttryck för arternas spridning. 

 Om man exempelvis på en 50 ars yta, undersökt med 0,5 m:s^ rutor, 

 kunnat fastställa en frekvensprocent av 50 för en viss art, så betyder 

 alltså detta, att denna art i ett eller flera exemplar måste finnas inom 

 halva antalet rutor om 0,5 m^, i vilket ytan kan tänkas uppdelad, i detta 

 fall sålunda i 5,000 rutor. Säkerheten av denna slutsats beror dock 

 naturligtvis på storleken av det fel, varmed frekvenssififran är behäftad. 



Arealprocenten har jag sökt fastställa genom att i varje särskilt fall 

 uppskatta, huru stor del av rutorna arterna täcka. Man kan ju tillvita 

 metoden att i denna punkt icke vara fullt fri från subjektiv åskådning, 

 och att resultatets värde därav skulle förringas. En dylik anmärkning 

 är dock icke berättigad. Det erbjuder naturligtvis icke så särdeles stor 

 svårighet att bedöma den täckta delen av en halv kvadratmeter, om 

 man icke har mycket stora fordringar på bestämningens exakthet. För 

 att icke för mycket inveckla frågan har jag därför på förhand bestämt 



* Mossorna ha benäget granskats av lektor H. \V. Arneli,, lavarna av lektor G. U. 

 Malme samt Hieraciiim-nTieTnd. av dr H. DaHLSTEDT, vilka herrar jag härmed flr betyga 

 min tacksamhet. 



