40 REDOGÖRELSK I ÖR SKOGSFÖRSÖKSANSTALTENS VERKSAMHET. (782) 



lini;. En a\" de anmärknini^ar, som gjorts mot de starka gallringarna, 

 gär som bekant ut därpå, att i synnerhet risen tilltaga allt för mycket 

 i tVekvens ocii frodighet, så att föryngringen fcirsvåras och markens produk- 

 tionsförmåga nedsättas. Dä en sådan fråga som denna endast kan lösas 

 genom observationer imder en följd av år, är det tydligen av största bety- 

 delse att äga en analyseringsmetod, som i olika personers händer verkar på 

 ett fullt likformigt sätt. Den Rai"NKIAER-Lager15ERGSKA metoden har enligt 

 min uppfattning förutsättningar för att lösa den förelagda frågan, då meto- 

 dens noggrannhet kan ökas eller minskas allt efter behov ocii med hän- 

 syn till varje särskilt fall, varjämte den personliga subjektiviteten blir, 

 om icke alldeles upphävd, sä dock mycket skarpt begränsad. 



^led hänsyn till vad här ovan anförts får jag frir den kommande tre- 

 årsperioden föreslå: 



att i ett mindre antal väl utvalda provytor, som äro föremål för stark 

 gallring, markflorans förändringar undersökas efter den av LAGERBERG 

 modifierade RAUNKlAER'ska metoden. 



2. Tallhedarnas föryngringssvårigheter. 



Tallhedarna ha under den förflutna treårsperioden alltjämt varit före- 

 mål för avdelningens undersökningar. Dessa ha bestått i 



1) att följa tallplantornas utveckling i de olika försöksserierna å för- 

 söksfälten vid Rokliden i Piteå revir och å krpk. Östra Jörnsmarken i 

 Jörns revir; 



2) att uppdraga plantor i olika humusformer, insamlade å olika plat- 

 ser på tallhedarna; 



3) ett närmare studium av humusformernas bakteriologiska egenskaper; 



4) undersökningar av föryngringssxårigheterna å Hökensås häradsall- 

 männing i Västergötland; 



5) fuktighetsbestämningar i marken ä tallhedar å morän. 



Av de tvänne försöksfälten börjar det vid Rokliden i Piteå revir nu 

 bli så gammalt, att resultaten framträda med något större tydlighet. 

 Det har visat sig, att huniusinblandningen i såddgroparna i hög grad 

 påskyndar tallplantornas utveckling. Särskilt är detta fallet, om man av- 

 .skrapar det å tallheden befintliga humustäcket och blandar det väl med 

 jorden i såddgropen. Mycket kraftiga bliva de tallplantor, som upp 

 dragits i de gropar, där den inblandade humusen härstammar från hu- 

 mustäcket under tallkronorna. Denna skillnad i humusformernas värde 

 för de unga tallplantorna står i god relation till de i föregående treärs- 

 berättelse relaterade undersökningarna angående humusformernas halt av 

 vattenlösliga kväveföreningar. Försöksfältet vid Rokliden har, sedan 



